Obsah

A1	Úvod	2
A2	Ekonomická politika a výhled	2
A2.1	Obecný přístup	2
A2.2	Priority a uvažované nástroje k jejich řešení ze Státní politiky životního prostředí	2
A2.3	Přehled existujících ekonomických nástrojů v oblasti nakládání s odpady	6
A2.4	Hodnocení existujících ekonomických nástrojů v právním rámci nakládání s odpady	8
A2.5	Očekávaný vývoj ekonomických nástrojů v oblasti nakládání s odpady	11
A3	Situace na trhu odpadového hospodářství	12
A3.1	Souhrnný přehled současných toků odpadů	12
A3.2	Analýza stávajících zařízení pro nakládání s odpady	13
A3.3	Analýza existujících systémů pro sběr/přepravu odpadu	17
A3.4	Analýza stávajících metod/systémů pro využití/recyklaci odpadu	19
A3.5	Analýza subjektů, které poskytují zařízení a služby pro nakládání s opady	23
A3.6	Analýza současných postupů pro účtování/úhradu nákladů za služby spojené s nakládáním s odpady	24
A3.7	Stávající problémy ekonomické povahy	25
A4	Závěr	26

A1	
Úvod
Pochopení ekonomiky odpadového hospodářství je důležitým momentem pro rozhodování o opatřeních, která mohou mít dopad na ekonomiku tohoto sektoru. Silné a slabé stránky ekonomiky odpadového hospodářství závisí na pozici a chování hlavních účastníků na trhu, tedy původců odpadů a poskytovatelů služeb.Tato zpráva dává obrázek ekonomické politiky pro odpady, která se pokouší ovlivnit náklady a ekonomické vztahy ve kterých odpadové hospodářství funguje, a dále obrázek praktické situace na trhu. Třebaže je daleka od kvantifikace vlivu ekonomické politiky na způsob nakládání s odpady, poskytuje vhled do pravděpodobných trendů vývoje ekonomiky odpadového hospodářství v budoucnosti. 

A2	Ekonomická politika a výhled
A2.1	Obecný přístup

Byla zvolena následující struktura:

•	Priority a uvažované nástroje k jejich řešení ze Státní politiky životního prostředí
•	Transpozice výše uvedených priorit a nástrojů do aproximačních dokumentů (Aproximační strategie, Národní program, Poziční dokument- kap. 22, )
•	Kvantifikace investičních a provozních nákladů, které je nutno vynaložit v oblasti odpadů v souvislosti se vstupem do EU
•	Přehled existujících ekonomických nástrojů v oblasti nakládání s odpady (poplatky, pokuty, dotace a podpory)
•	Očekávaný vývoj ekonomických nástrojů v oblasti nakládání s odpady

A2.2	Priority a uvažované nástroje k jejich řešení ze Státní politiky životního prostředí

Za  hlavní environmentální problémy, relevantní pro  oblast nakládání s odpady jsou považovány :

•	 vysoká měrná produkce odpadů
•	 nízký podíl tříděných a využívaných odpadů
•	 dominantní podíl skládkování v nakládání s odpady
•	 potřeba sanací vysokého počtu starých nezabezpečených skládek odpadů
•	 vysoký počet  rizikových ”starých ekologických zátěží”

Z výše uvedených předpokladů, vyplývá, že politika životního prostředí v oblasti nakládání s odpady,  by měla být primárně zaměřena na následující aktuální opatření:  

A2.2.1	Transpozice výše uvedených priorit a nástrojů do aproximačních dokumentů

Základní principy právní úpravy i z pohledu integrace do EU:
•	původce odpadu se může odpadu zbavit pouze způsobem, který není v rozporu se zákonem,
•	zneškodňovat odpady lze pouze v zařízeních k tomu určených,
•	původce je odpovědný za nakládání s odpady do doby jejich využití nebo zneškodnění, pokud toto zajišťuje sám, nebo do jejich předání k využití nebo zneškodnění právnické osobě nebo fyzické osobě podnikající oprávněné k nakládání s odpady, 
•	provozovat zařízení ke zneškodňování odpadů lze jen se souhlasem orgánu státní správy obsahujícím i souhlas s provozním řádem tohoto nařízení,
•	provozovatelé skládek jsou povinni zřídit a vést finanční rezervu na sanaci, rekultivaci a následnou péči o  skládku po jejím  uzavření,
•	dovoz, vývoz a tranzitní přeprava odpadů jsou možné jen se souhlasem ministerstva, které stanoví podmínky, za kterých se uděluje; stanovené druhy odpadu jsou volně obchodovaným zbožím, pokud jsou určeny k dalšímu využití,
•	dovoz odpadů za účelem zneškodnění je zakázán; vývoz  nebezpečných odpadů je povolen pouze do zemí EU a OECD a  je vázán na  souhlas přijímající země,
•	výrobci, dovozci a prodejci jsou povinni uvádět na trh pouze výrobky a obaly, jejichž nespotřebované části nebo odpady z nich lze dále využít nebo zneškodnit způsobem, kdy vliv na životní prostředí nepřesahuje míru. stanovenou zvláštními předpisy,
•	výrobci, dovozci a prodejci jsou povinni odebrat zpět vybrané druhy výrobků nebo obalů, stanovené nařízením vlády,
•	výrobci a dovozci obalů musí respektovat požadavky stanovené pro používané obaly s ohledem na ochranu životního prostředí,
•	obec může stanovit obecně závaznou vyhláškou systém sběru, svozu, třídění, využívání a zneškodňování komunálních odpadů vznikajících na jejím území,
•	obec je povinna zajistit místo, kam mohou občané bezplatně ukládat vytříděné nebezpečné složky komunálního odpadu; na takto vymezená místa nemohou odkládat odpad právnické nebo fyzické osoby provozující podnikatelskou činnost,
•	občan je povinen komunální odpad odděleně shromažďovat, třídit a předávat k využití a zneškodnění, pokud tak stanoví obec vyhláškou, pokud neprokáže, že tento odpad využil nebo zneškodnil sám v souladu se zákonem,
•	právnické osoby a fyzické osoby oprávněné k podnikání, které nakládají s odpady, vedou průběžně evidenci odpadů podle druhů, množství a způsobu nakládání,
•	úhradu za svoz a zneškodnění komunálního odpadu stanoví obec, úhrada je příjmem obce,
•	za ukládání odpadů na skládky se platí poplatky; za ukládání všech druhů odpadu se platí základní složka poplatku, která je příjmem obce na jejímž katastru leží skládka;  za ukládání nebezpečného odpadu  se platí  riziková složka, která je příjmem Státního fondu životního prostředí; poplatky se v letech 1997 -2000 postupně zvyšují,
•	za porušení zákona lze uložit pokutu; sazby pokut se pro jednotlivé skutkové podstaty diferencovaně zvyšují,
•	nakládat s některými nebezpečnými odpady může právnická osoba nebo fyzická osoba oprávněná k podnikání jen na základě  autorizace; autorizaci uděluje ministerstvo na návrh okresního úřadu,
•	není-li znám ten, kdo v rozporu se zákonem odpad odložil na nemovitosti, která k tomu není určena, přechází povinnost odpad zneškodnit na majitele nemovitosti, v případě, že majitel nemovitosti prokáže, že se tak stalo proti jeho vůli a nezákonnému uložení odpadu nemohl zabránit, uhradí účelně vynaložené náklady příslušný okresní úřad,
•	účinnost ustanovení o obalech a obalových materiálech se stanoví nejpozději do 7 let od účinnosti  zákona,
•	provozovatelé skládek musí vytvářet rezervu na rekultivaci, sanaci  a zajištění péče o skládku po skončení jejího provozu.
A2.2.2	
Kvantifikace investičních a provozních nákladů, které je nutno vynaložit v oblasti odpadů v souvislosti se vstupem do EU

Jak vyplývá z odborné literatury i dosavadní praxe, náklady na aproximaci legislativy (Nal – incremental costs) jsou rozdílem nákladů na implementaci požadavků legislativy EU v zájmové oblasti (Nel) a nákladů na implementaci připravované národní legislativy v daném roce (Nz - jde o tzv. baseline-cost, někdy též označené jako náklady, které by byly vynaloženy bez ohledu na implementaci legislativy EU). 
Vzhledem k tomu, že v praxi je zpravidla velmi obtížné stanovit jak Nel, tak Nz, používá se alternativního metodického postupu, kdy se zjistí rozdíly požadavků, vyplývajících ze směrnic EU a národní legislativy, posoudí se věcně opatření, nutná k překonání rozdílů a následně se vyčíslují přímo náklady, nutné na překonání přesně definovaných rozdílů – tj. přímo náklady aproximace. 

Pro oblast odpadů se druhá popsaná alternativní metoda jeví jako reálnější a tedy i vhodnější.

Předpokládané investice a provozní náklady soukromé sféry v období do roku 2005:

Problémová oblast	Celkové náklady mil. Kč	Investiční náklady mil. Kč	 	

C – Odpady
Z toho: C1 (plány odpadového hospodářství)
             C2 (měření emisí, technologické změny)
             C3 (spalovny, měření emisí)
             C4 (systém pro upotřebené minerální oleje)
             C5 (inventarizace)
             C6 (rozbory a monitoring)
             C7 (recyklační závody)
             C8 (třídění, recyklace, výzkum, nové technol.)
 	
22292
500
1100
15405
850
120
20
150
4147	
21820
500
1100
15000
850
120
0
150
4100		

Předpokládané náklady – státní správa (do roku 2003) (mimo náklady na personální
posílení)
C – Odpady							
	221,4		221,4		
  (Zdroj: Aproximační strategie pro oblast ŽP, MŽP Praha, 1999)

Je třeba říci, že uvedené hodnoty odhadu je nutno dále verifikovat a analyzovat minimálně ze dvou hledisek:
•	metodika (problematika kumulace investičních a provozních nákladů, reálnost proporcí těchto druhů nákladů, faktor času atd.)
•	zahrnutí změn vyplývajících ze zpřesňování věcné analýzy (analýza činností, vyplývajících z aproximace, verifikace cenová, zahrnutí časové hodnoty peněz)
Lze konstatovat, že Aproximační strategie MŽP je oficiálním vládním dokumentem, přičemž odhady v oblasti nákladů jsou zde odhadovány na dolní hranici intervalu předchozích odhadů  (dle studií – viz literatura a poznámky pod čarou byly náklady na vstup do EU pro oblasti odpadů odhadovány ve výši cca 0,7 - 2,7 mld. ECU).

A2.3	Přehled existujících ekonomických nástrojů v oblasti nakládání s odpady

Nakládání s odpady se stalo po roce 1990 oblastí intenzívního rozvoje tržních vztahů a ukázkou pozitivního podnikatelského rozvoje. Jenom v roce 1997 byly podle  údajů ČSÚ a MŽP  vynaloženy na akce k využití a zneškodnění odpadu více než  4,7 mld.. Celkové náklady spojené s nakládáním s odpady lze však za celou ekonomiku odhadnout zhruba ve trojnásobné výši (viz diskuse o problematice využití statistických dat). Je třeba říci, že ve způsobu zjišťování údajů o výdajích v oblasti ŽP nejsou vyřešeny všechny metodické problémy (zahrnování investičních a provozních nákladů a dotací a půjček).

A2.3.1	Poplatky za ukládání odpadů na skládky

Současný stav (zák. 125//1977 Sb. a prováděcí předpisy): 

Úloha poplatků za ukládání odpadů na skládky je determinována náběhovou křivkou, kterou je zvýšení sazeb rozloženo až do roku 2003, aby všechny zainteresované subjekty mohly včas a v potřebném předstihu na tento vývoj odpovídajícím způsobem reagovat. Je respektován princip ekonomické odpovědnosti za zatěžování životního prostředí a povinnost platit je plně přenesena na původce odpadů.

Základní poplatek za ukládání odpadů Kč/t
Kategorie  odpadu	1998  	 1999-2000 	2001-2 	2003 a dále	
nebezpečný 	  200 

   	250  
	350  
	450
	
komunální + ostatní  	 20 
	 30   
	50

	80

Rizikový poplatek za ukládání nebezpečných odpadů Kč/t
Kategorie odpadu	 1998	1999-2000	2001-2	 2003 a dále	
nebezpečný	300
 	 500 
	750 
	1000

Očekávaný výnos poplatků za ukládání odpadů ve sféře průmyslu v letech 1997 až 2003
	                            r. 1997 (mil. Kč)	po r. 2003 (mil. Kč)	
odpad	produkce mil. tun	základní	rizikový		Z	R		
Nebezpečný	0,263	53	79	132	118	263	381	
Ostatní	3,200	64	-	64	256	-	256	
c e l k e m 	3,463	117	79	196	374	263	673	

A2.3.2	Úhrady za svoz, třídění a zneškodňování odpadů

Nejprve shrňme , že náklady na netříděný komunální odpad činí v České republice v průměru na jednoho obyvatele 282 Kč/rok.

Ještě na počátku roku 1999 byla úhrada za svou, třídění a zneškodňování odpadů smluvní, avšak věcně regulovanou cenou, kterou platí fyzické osoby obci. Obec je totiž dle zákona původcem komunálního odpadu a má zákonem stanovené povinnosti spojené s komunálním odpadem. Splnění těchto povinností je poměrně nákladné a pro obce se tak zásadním problémem v okamžiku platnosti zákona  č. 125/1997 stalo zajištění finačních zdrojů na úhradu nákladů spojených s komunálním odpadem (sběr, nádoby, doprava, zneškodnění). Klíčový význam má dosažení dohody s vlastníky či správci nemovitostí v katastru obce, na jejímž základě by v souladu se zákonem docházelo k placení úhrad za komunální odpad. 

A2.3.3	Poplatek za komunální odpad

Novela zákona o odpadech  (č. 37/2000 Sb.), stanoví, že na území obce může s komunálním odpadem nakládat buď sama obec (ta je současně vlastníkem i původcem odpadu) nebo jiná tzv. oprávněná osoba, která má současně  písemný souhlas od obce. Financování pak probíhá v závislosti na rozhodnutí obce tak, že vlastníci nebo správci nemovitostí, v nichž vzniká komunální odpad činností fyzických osob, které nemovitost užívají, jsou povinni platit poplatek, jehož výše je stanovena obecně závaznou vyhláškou. Současně je těmto vlastníkům nemovitostí  dáno zákonem oprávnění tento poplatek rozúčtovat na osoby nemovitosti užívající jednotlivé byty na základě nájemních nebo obdobných vztahů. Zákon nestanoví maximální výši poplatku explicitně. Pouze uvádí, že maximální výše poplatků se stanoví podle předpokládaných nákladů obce na nakládání s komunálním odpadem, ve vztahu ke specifickým podmínkám jednotlivých nemovitostí (počet a objem nádob na odpad, úroveň třídění atp.)

A2.3.4	Rizikový fond pro rekultivace a asanace skládek

Dalším důležitým ekonomickým nástrojem platné právní úpravy je zavedení finanční rezervy pro zajištění plné péče o skládky i po skončení jejich provozu - a to i v případě zániku subjektu, provozujícího skládku. 

Odhad finančních nákladů na tvorbu finanční rezervy

odpad	výše odvodu (Kč/t)	množství odpadu (t/rok)	finanční náklady (Kč/rok)	
Nebezpečný	60	260 tis.	15,6 mil.	
Komunální	60	2,3 mil.	138 mil.	
Ostatní	20	3,2 mil.	64 mil.	
c e l k e m 	-	-	cca 220 mil.	

A2.3.5	Nástroje, řešení k využívání jednotlivých komodit odpadů, např. recyklační poplatky, zálohové systémy, kombinované systémy

Jde o nástroje pro řešení vybraných odpadů komodit, zejména těch které jsou předmětem zvláštních předpisů Evropských společenství a těch které představují v České republice výraznější problém (baterie a akumulátory, odpadní oleje, odpady s PCB, zářivky a výbojky, vyřazené pneumatiky). Rámec řešení je definován aktuálními právními předpisy (nařízení vlády). 

A2.3.6	Pojištění (garance) vývozu a tranzitu odpadů

Jde o standardní nástroj, užívaný v zemích Evropské Unie. Je v našem zájmu koncipovat tuto úpravu v zákoně o odpadech plně konformně s legislativou a praxí EU. 

A2.3.7	Podpory ze Státního fondu životního prostředí

Do Státního fondu životního prostředí plynou mimo jiné i výnosy části poplatků a pokut z oblasti nakládání s odpady.

Vývoj příjmů lze nejlépe charakterizovat takto:
Rok		1992	1993	1994	1995	1996	1997	1998	1999
(mil. Kč/rok)		48	358	452	640	323	140	195	..		

tj. cca 7,4% celkových příjmů SFŽP

Vývoj výdajů byl následující :
Rok 		1992	1993	1994	1995	1996	1997	1998	1999
(mil. Kč/rok)		12	214	178	249	145	60	70	93

tj. cca 4% celkových výdajů SFŽP

A2.4	Hodnocení existujících ekonomických nástrojů v právním rámci nakládání s odpady

A2.4.1	Poplatky za ukládání odpadů na skládky

Současný stav je dán zákonem 125/1977 Sb.  v platném znění a prováděcími předpisy) 

Úloha poplatků za ukládání odpadů na skládky je determinována náběhovou křivkou, kterou je zvýšení sazeb rozloženo až do roku 2003, aby všechny zainteresované subjekty mohly včas a v potřebném předstihu na tento vývoj odpovídajícím způsobem reagovat. Je respektován princip ekonomické odpovědnosti za zatěžování životního prostředí a povinnost platit je plně přenesena na původce odpadů.

Hodnocení: 
Základní poplatek za ukládání odpadů na skládky: z ekonomického hlediska není založen na internalizaci externalit a proto nemůže izolovaně plnit svou stimulační funkci. Tento pohled se částečně  mění při hodnocení poplatku za ukládání odpadů v rámci nástrojového mixu (tj. v komplexu s dalšími (např. administrativními) nástroji. Další úhel hodnocení představuje zatížení poplatníků tohoto poplatku. Zde je třeba říci, že poplatek zatěžuje nejen podnikatelské subjekty, ale i neziskový sektor a obyvatelstvo. Konkrétně pak dochází k zatížení plateb za komunální odpad, což představuje politikum, řešené v řadě měst a obcí na úkor jiných položek obecních rozpočtů. Pro úplnost je třeba konstatovat, že z hlediska porovnání nákladů na skládkování a nákladů na jiné formy nakládání s odpady jsou poplatky v současné výši marginální. Zdůrazňuji však, že pokud přijmeme koncept zatížení skládkování na bázi vznikajících externalit, museli bychom obdobně přistoupit i k dalším způsobům a formám nakládání s odpady, kde též vznikají negativní externí efekty.

Rizikový poplatek: Jeho stimulační funkci lze hodnotit shodně jako u základního poplatku. S ohledem na absolutní výši vznikajících externích efektů se však je třeba přiklonit k názoru, že hledání pouze ekonomické stimulace není vhodné a že je třeba tuto závažnou problematiku řešit paralelně normativními nástroji. 

A2.4.2	Úhrady za svoz, třídění a zneškodňování odpadů

Ještě na počátku roku 1999 byla úhrada za svou, třídění a zneškodňování odpadů smluvní, avšak věcně regulovanou cenou, kterou platí fyzické osoby obci. Obec je totiž dle zákona původcem komunálního odpadu a má zákonem stanovené povinnosti spojené s komunálním odpadem. Splnění těchto povinností je poměrně nákladné a pro obce se tak zásadním problémem v okamžiku platnosti zákona  č. 125/1997 stalo zajištění finačních zdrojů na úhradu nákladů spojených s komunálním odpadem (sběr, nádoby, doprava, zneškodnění). Klíčový význam má dosažení dohody s vlastníky či správci nemovitostí v katastru obce, na jejímž základě by v souladu se zákonem docházelo k placení úhrad za komunální odpad. 

A2.4.3	Poplatek za komunální odpad

Novela zákona o odpadech  (č. 37/2000 Sb.), stanoví, že na území obce může s komunálním odpadem nakládat buď sama obec (ta je současně vlastníkem i původcem odpadu) nebo jiná tzv. oprávněná osoba, která má současně  písemný souhlas od obce. Financování pak probíhá v závislosti na rozhodnutí obce tak, že vlastníci nebo správci nemovitostí, v nichž vzniká komunální odpad činností fyzických osob, které nemovitost užívají, jsou povinni platit poplatek, jehož výše je stanovena obecně závaznou vyhláškou. Současně je těmto vlastníkům nemovitostí  dáno zákonem oprávnění tento poplatek rozúčtovat na osoby nemovitosti užívající jednotlivé byty na základě nájemních nebo obdobných vztahů. Zákon nestanoví maximální výši poplatku explicitně. Pouze uvádí, že maximální výše poplatků se stanoví podle předpokládaných nákladů obce na nakládání s komunálním odpadem, ve vztahu ke specifickým podmínkám jednotlivých nemovitostí (počet a objem nádob na odpad, úroveň 
třídění atp.)

Hodnocení: Zkušenosti s úhradami dle zákona o cenách byly popsány výše. Na hodnocení poplatku dle zákona č. 37/2000 Sb.je však v současnosti brzy, a to z těchto důvodů:
•	přijetí zákona na počátku roku, řada měst a obcí možnost jeho zavedení zvažuje až od roku 2001
•	existence stížnosti na tento zákon u Ústavního soudu (pokud soud stížnosti vyhoví, museli by obce svůj přístup opakovaně měnit
•	je třeba vyčkat na praktické zkušenosti obcí, které poplatek promptně zavedli (zejména hodnocení ekonomických, sociálních a politických dopadů poplatku na místní úrovni, hodnocení cash-flow místních rozpočtů, atp.)
A2.4.4	
Rezerva na rekultivace a asanace skládek

Dalším důležitým ekonomickým nástrojem platné právní úpravy je finanční rezerva pro zajištění plné péče o skládky i po skončení jejich provozu. Tato rezerva je řešena i v případech zániku subjektu, provozujícího skládku (rezerva nesmí být součástí konkursní podstaty).

Hodnocení: Ukazuje se, že je třeba  hledat a optimalizovat způsob zajištění úhrady nákladů spojených s monitoringem, rekultivací a asanací  skládek po ukončení jejich provozu prostřednictvím rizikového fondu. Současně je nutné hodnotit ekonomické důsledky zákonem stanovené vázanosti finančních prostředků na účtu u banky, a to nejen z pohledu provozovatelů skládek, ale z pohledu oborového i makroekonomického (vázanost finačních prostředků je v rámci zdravého hospodářského cyklu škodlivá). Též je třeba konstatovat, že   vyhodnocení dostatečnosti či nedostatečnosti sazby zákonem stanovené rezervy je obtížné z hlediska odlišných místních podmínek (ekonomická síla subjektu, vlastnické vztahy, proměnné náklady na rekultivace atp.). 

A2.4.5	Nástroje, řešení k využívání jednotlivých komodit odpadů, např. recyklační poplatky, zálohové systémy, kombinované systémy

Jde o nástroje pro řešení vybraných odpadů komodit, zejména těch které jsou předmětem zvláštních předpisů Evropských společenství a těch které představují v České republice výraznější problém (baterie a akumulátory, odpadní oleje, odpady s PCB, zářivky a výbojky, vyřazené pneumatiky). Rámec řešení je definován aktuálními právními předpisy (nařízení vlády). 

Hodnocení: Dosud nelze působení těchto nástrojů hodnotit z důvodu data náběhové křivky uvedených povinností (viz zák. 125/97 Sb. a Nařízení vlády. 

A2.4.6	Podpory ze Státního fondu životního prostředí

Do Státního fondu životního prostředí plynou mimo jiné i výnosy části poplatků a pokut z oblasti nakládání s odpady.

Vývoj příjmů lze nejlépe charakterizovat takto:
Rok		1992	1993	1994	1995	1996	1997	1998	1999
(mil. Kč/rok)		48	358	452	640	323	140	195	..		

tj. cca 7,4% celkových příjmů SFŽP

Vývoj výdajů byl následující :
Rok 		1992	1993	1994	1995	1996	1997	1998	1999
(mil. Kč/rok)		12	214	178	249	145	60	70	93

tj. cca 4% celkových výdajů SFŽP

Hodnocení: Z uvedených hodnot příjmů a výdajů za posledních 8 let je zřejmé, že výnosy z oblasti nakládání s odpady převyšují výdaje (dotace a půjčky) do této oblasti (oblast odpadů pak fakticky ”dotuje” jiné problémové oblasti ŽP). Tuto skutečnost však nelze hodnotit izolovaně a pouze negativně. Vyplývá mj. z priorit Státní politiky životního prostředí, Aproximační strategie v oblasti životního prostředí a Strategie SFŽP v předvstupním období. Praktické předkládané projekty k podpoře SFŽP pak vykazují v řadě případů nedostatky a často ani nevyhovují podmínkám Směrnice a Příloh Směrnice SFŽP pro dané období. 
Celkově je však třeba říci, že  tento hodnocený nástroj vykazuje značný prostor pro optimalizaci, a to jak z hlediska právního rámce (prováděcí předpisy SFŽP), strategických dokumentů (SEP, Aproximační strategie..), tak z hlediska mezinárodních souvislostí (např. předstrukturální fondy  EU ISPA  a SAPARD).

A2.5	Očekávaný vývoj ekonomických nástrojů v oblasti nakládání s odpady

A2.5.1	Poplatky za uložení odpadů na skládku

Budou průběžně optimalizovány současný systém poplatků za ukládání odpadů na skládky. 
•	Bude pravděpodobně  zachován současný dvousložkový systém poplatků, který svou logikou odpovídá internalizaci externalit lokálního dopadu (základní složka) a externalit nadlokálního dopadu (riziková složka). 
•	Kromě výše sazeb bude navrženo také výnosové určení poplatků z hlediska příjemce a využití, administrace poplatků a bude zvážena možnost odkladu a případného odpuštění poplatků v případech, kdy původce odpadů prokazatelně přistoupil k realizaci opatření definovaných žádoucích opatření, vedoucích k předcházení či omezení vzniku odpadů.  

Ve vládním návrhu zákona je navrženo postupné zvyšování tak, aby se  snížila nevýhoda drahého spalování oproti  levnému skládkování.  Poplatky  se liší podle kategorie odpadů:
pro TKO                                         zvýšení z 20Kč/t dnes na 250 Kč/t v roce 2010
pro nebezpečný odpad                    zvýšení z 200 Kč/t  dnes  na 1700 Kč/t v roce 2010
riziková složka                                zvýšení z 300 Kč/t    dnes na  4500Kč/t v roce 2010

Spornou otázkou je způsob placení , dnes platí původce odpadu tomu, kdo skládku provozuje, ale existuje názor, že poplatek ze zákona by měl být spravován orgánem státní správy, např. 
Finančním úřadem.

I se zahrnutím stávajícího poplatku jsou ceny skládkování stále nepoměrně nižší než například cena spalování, případně recyklace či jiných forem zneškodnění odpadů.  Navíc je nejistý účel jejich užití. Skládky též  často neodpovídají hygienickým normám  a průsaková voda ze skládek je vedena do čističek, které ji zbaví pouze BSK5, přičemž v průsakových vodách je znečištění i toxické. Tyto částečně vyčištěné vody jsou  vypouštěny do vodních toků.

A2.5.2	Úhrady za svoz, třídění a zneškodňování odpadů

Hlavním cílem placení úhrad či později poplatků za svoz a třídění odpadů bylo vytvořit finanční prostředky pro obce,  které musí plnit ze zákona řadu povinností.Úhrady/opoplatky jsou určitou formou cen za tyto specifické služby., přičemž tyto ceny jsou objektivně těžko stanovitelné. Ve vládním návrhu novely zákona o odpadech je proto navrhována změna:     poplatky za svoz by nahradila daň z odpadů, která bude plnit stejnou fiskální funkci jako stávající poplatky, a bude  obcí snadněji vymahatelná. Výše daně má bít v rozmezí od 50 do 420 Kč na osobu a rok.  Již od úvodních etap projednání návrhu novely zákona jsou některé prvky navrhované  daně z odpadů diskutabilní, protože se někteří odborníci domnívají, že daň nemusí být stimulativní pokud jde o snižování tvorby odpadů. Alternativou by mohl být  dvousložkový (motivační) systém, založený na současném hrazení paušální místní daně či poplatku obci a placení ceny (úhrady) za skutečně vyprodukovaný komunální odpad.

A2.5.3	Rizikový fond pro rekultivace a asanace skládek

V budoucnu lze očekávat, že  bude hledán a optimalizován ideální způsob zajištění úhrady nákladů spojených s monitoringem, rekultivací a asanací  skládek po ukončení jejich provozu prostřednictvím rizikového fondu.  

A3	Situace na trhu odpadového hospodářství

A3.1	Souhrnný přehled současných toků odpadů

V roce 1998 bylo v České republice vyprodukováno více než 44 milionů tun odpadu. 

Zjednodušená struktura odpadů je ukázána v následující tabulce:

Druh odpadu	
Množství (t/rok)	Procent (%)	
Nebezpečný odpad	  3 917 719	8,8 	
Ostatní odpad	40 200 712	81,2	
Celkem	44 118 431	100,0	
- domovní odpad	 4 534 734	10,2	
Zdroj: Český ekologický ústav, Informační systém o odpadech (ISO)

Údaje pro Informační systém o odpadech se získávají z povinných zpráv, které zasílají producenti oddělením pro životní prostředí na okresních úřadech. Bohužel, metodika, která se zpráv týká, je nepřesná, a proto ve zprávách obsažené informace nejsou příliš spolehlivé. Odhadované odchylky mohou představovat přibližně 30%.

Skládkování je dosud převládající metodou zneškodňování odpadů, jak lze vidět z tabulky uvedené níže. Nejistota, pokud jde postupy zneškodňování u více než 40% objemu odpadů, je způsobena především nedokonalostí informačního systému.

	Skládkování	Spalování	Biologické procesy	Fyzikální a chemické procesy	Skladování	Ostatní	
	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	
Nebezpečné 	354	9	57	1	211	5	1.172	30	184	5	1.940	50	
Ostatní	11.516	29	520	1	5.228	13	3.702	9	3.074	8	16.161	40	
Celkem	11.870	27	577	1	5.439	13	4.874	11	3.258	7	18.101	41	
- domovní 	2.062	45	180	4	626	14	69	2	57	1	1.540	34	
Zdroj: Český ekologický ústav, Informační systém o dopadech (ISO)

Podle očekávání mají být budoucí trendy:

•	Vzrůst celkové produkce odpadů – produkce odpadu  na hlavu je dosud relativně nízká ve srovnání se západoevropskými zeměmi a s USA (např. produkce domovního odpadu) 

•	Změní se struktura produkovaného odpadu. Množství odpadu, které je obvyklé u těžkého průmyslu a těžby uhlí, se na jedné straně sníží, ale současně se zvýší množství odpadu vyprodukovaného v lehkém průmyslu. Pokud jde o objem odpadu, který pochází z obalů, budou sklo a kovy stále více nahrazovány papírem a plasty.

•	Postupy používané pro zneškodnění odpadů se budou přesouvat od skládkování k pokročilejším metodám, jako je recyklace a opakované zpracování (přepracování), kompostování a spalování.

•	Budou zavedeny nové systémy odděleného zpětného odběru odpadů, které jsou v současné době ukládány do skládek, např. baterií, odpadových olejů a pneumatik, a budou postaveny odpovídající kapacity pro jejich recyklaci / opakované zpracování / zneškodnění.

A3.2	Analýza stávajících zařízení pro nakládání s odpady 

A3.2.1	Skládky

Skládkování je dosud hlavní metodou používanou v České republice pro zneškodnění odpadu. V České republice je celkem 336 skládek (viz tabulku níže):

Kategorie skládky	Počet skládek	
S I	53	
S II	73	
S III (domovní a podobný odpad)	159	
SIV (nebezpečný odpad)	51	
Celkem	336	
Zdroj: Český ekologický ústav

Skládky jsou rozmístěny po celé zemi a v žádné části České republiky není skládkové kapacity nedostatek. Rozmach ve výstavbě skládek nastal v roce 1990 a nebyl řádně regulován. Proto se lze v některých částech České republiky (jako v Praze a ve středních Čechách) setkat s nadměrnou kapacitou.

Skládky se obvykle nacházejí v soukromém vlastnictví nebo v majetku obcí. V některých případech založily magistráty a soukromí investoři společné podniky. Vlastníky skládek kategorie SI a SII jsou obvykle místní soukromí podnikatelé, protože tento druh skládek vyžaduje jen nízké investiční náklady, neboť se tyto skládky používají především pro ukládání stavebních materiálů a sutě. Zahraniční soukromí investoři, kteří soustředili svoji pozornost na rozsáhlé skládky, jsou vlastníky většiny skládek kategorie SIII. Existuje také několik skládek této  kategorie, které se nacházejí v majetku českých soukromých investorů, zatímco mnoho malých až středních skládek patří obcím. Struktura majitelů skládek kategorie SIII na příkladu Prahy a oblasti středních Čech je ukázána v následující tabulce:

Druh investora	Počet skládek	Uložené množství odpadu celkem	
Zahraniční soukromý investor	3	550.000 t/rok	
Český soukromý investor	1	  50.000 t/rok 	
Obec	3	150.000 t/rok  	
Společný podnik (magistrát +zahraniční investor)	1	  20.000 t/rok 	
Zdroj: Vrba, 2000

U vlastnictví skládek kategorie SIV je zvláštností to, že některé velké průmyslové závody staví své vlastní závodní skládky. Takové skládky nejsou někdy přístupné pro širokou veřejnost. Existuje také celá řada skládek kategorie SIV, které jsou ve vlastnictví zahraničních soukromých investorů. Některé skládky jsou ve vlastnictví českých podnikatelů a jen velmi málo skládek (jestliže vůbec existují) této kategorie patří městským úřadům.

V největší skládce kategorie SIII v České republice se ukládá přibližně 350.000 tun odpadu za rok, ale ve druhé největší skládce se ukládá jen o něco více než 100.000 tun za rok. Existuje jen několik skládek, kde se ukládá méně než 15.000 odpadu za rok. Průměrně veliká skládka pak přijme 30.000 až 60.000 tun odpadu za rok.

Investiční náklady na výstavbu skládky kategorie SIII představují v průměru 60 až 120 Kč na tunu uloženého odpadu. Přesný objem pak bude záviset na přírodních podmínkách v místě stavby (dostupnost jílu, tvar tělesa skládky atd.). Tyto náklady zahrnují náklady na přípravu místa skládky (projekt, geologický průzkum), zemní práce, stavbu těsnící hráze (3 vrstvy jílu, folie, štěrk, geotextilie), samostatný odvodňovací systém pro výluhy a pro dešťovou vodu a základní vybavení systému pro jímání plynu. Finanční zdroje na výstavbu pocházejí především od:

•	zahraničních investorů – kapitál, půjčka mateřské společnosti nebo půjčka banky se zárukou mateřské společnosti
•	českých investorů – bankovní půjčka se zárukou proti zástavě
•	městských úřadů – půjčky banky se zárukou proti zástavě nebo z rozpočtu městského úřadu, granty státu nebo bezúročné půjčky ze Státního fondu životního prostředí.

Pokud jde o odepisování investičních nákladů na skládky, neexistuje pro ně obecný postup. Evidentně existuje rozdíl mezi odepisováním účetním a odepisováním daňovým. Účetní odpisy vycházejí obvykle z objemu, zatímco odpis daňový vychází z délky životnosti. Pokud jde o účetní odpisy, velmi často se každá kazeta skládky odepisuje odděleně. Investiční náklady na tunu se vypočítají pro každou kazetu skládky. Měsíční odpisy se zapisují do účetních knih jako násobek počtu tun dovezených do kazety v určitém měsíci a vypočítané investiční náklady na tunu v příslušné kazetě. Pokud jde o odpis daní, nejobvyklejším postupem je rozdělení investičních nákladů na celou dobu životnosti celé skládky (např. 25 roků).

Provozní náklady (vyjma odpisů, tvorby rezerv a finančních nákladů) odborně řízené skládky budou v průměru dosahovat 80 až 150 Kč na tunu uloženého odpadu.

Cena za skládkování odpadu bude záviset na druhu, jakosti a množství dodaného odpadu. Rozsah cen pro všechny kategorie skládek je uveden v následující tabulce:

Typ skládky		Cena
S I, II			20-200 Kč/t
SIII			400-800 Kč/t
SIV			1.000 - 5.000 Kč/t

Aby se skládkování stalo méně atraktivním způsobem zneškodňování, přidává se k obvyklé ceně podle Zákona o odpadech tzv. ”přirážka”. Velikost této úplaty činí 30 Kč za tunu domovního odpadu, odpadu podobného a odpadu ostatního (50 Kč na tunu v roce 2001) a 750 Kč za tunu odpadu nebezpečného (1.100 Kč v roce 2001).

Počet skládek v provozu se v budoucnosti podle očekávání sníží stejně jako množství odpadů ukládaných do skládek (třídění, kompostování, spalování). Skládkování se bude soustředit na menší počet avšak lépe vybavených a řízených skládek s personálem na vyšší odborné úrovni. Současná skládkovací zařízení budou zdokonalena na úroveň komplexních moderních center pro nakládání s odpadem, která budou vybavená integrovanými třídícími, kompostovacími a dalšími zařízeními, kde skládkování bude pouze jedním z několika používaných postupů pro zneškodňování odpadu. Očekává se, že bude třeba, aby ze státních zdrojů byla zafinancována rekultivace a uzavření neúspěšných skládek nebo aby se státní zdroje na financování rekultivace a uzavření neúspěšných skládek podílely.

A3.2.2	Spalovny

V roce 1998 bylo v České republice v provozu celkem 69 spaloven. Tři z nich jsou vyprojektovány pro spalování domovního odpadu, 22 se jich používá na zdravotnický odpad, 43 na nebezpečný odpad a jedna spalovna je určena také pro jiné druhy odpadu. Rozdělení spaloven včetně jejich instalovaných kapacit je ukázáno v následující tabulce:

Druh spalovny	Počet spaloven	Instalovaná kapacita (t/rok)	
Domovní odpad	3	640 000	
Nebezpečný odpad	65	129 853	
Ostatní odpad	1	700	
Celkem	69	770 553	

Většina spaloven nemocničního odpadu se nachází přímo v nemocnicích; některé velké průmyslové závody mají své vlastní spalovny nebezpečného odpadu. Trendem několika posledních roků je pronájem těchto spaloven soukromým podnikatelům v oboru nakládání s odpady. Existuje také několik spaloven, které jsou v soukromém vlastnictví a tak jsou i provozovány.

Většina spaloven má nízkou instalovanou kapacitu (do 1.000 tun za rok) a mnoho z nich je vybaveno spalovací technologií firmy Hoval (která neumožňuje nepřetržitý provoz).

Ceny za spalování nebezpečného odpadu jsou podstatně vyšší nežli ceny za skládkování. Ceny za spalování se pohybují v rozsahu 6.000 až 28.000 Kč za tunu. Vysoká cena je důvodem, proč jsou nebezpečné odpady spalovány pouze tenkrát, když je to nutné (kapalné odpady, infekční odpad, atd.). Jedním z důvodů vysoké ceny za spalování nebezpečného odpadu je malá kapacita zařízení, která nejsou schopna umožnit dosažení úspor z provozu ve velkém. Ani instalovaná kapacita není plně využívána právě kvůli silné konkurenci ze strany skládek na nebezpečný odpad.

Jednou z nejpokročilejších spaloven na zneškodnění nebezpečného odpadu v České republice je nově postavená spalovna chemičky ALIACHEM (pobočka Moravských chemických závodů). Ta má roční kapacitu 10.000 tun za rok a může spalovat všechny druhy organických nebezpečných odpadů včetně PCB. Náklady na výstavbu tohoto zařízení dosáhly 1 miliardu Kč.

V České republice existují tři spalovny domovního odpadu – dvě starší (v Praze a v Brně), které byly dokončeny na konci devadesátých roků, a nový závod v Liberci. Podrobnosti ke všem stávajícím spalovnám jsou uvedeny v následující tabulce:

	Praha	Brno	Liberec	
Instalovaná kapacita (t/rok)	310 000	240 000	96 000	
Množství spáleného odpadu v roce 1999 (t)	196 500	106 000	85 000	
Míra využití (%)	63.4	44.1	88.4	
Provozní náklady v roce  1999 (Kč)	264 000 000	199 000 000	60 000 000	
Příspěvek obce 1999, (Kč)	35 000 000	30 000 000	-	
Cena za spálenou tunu v roce 1999, (Kč)	1 345	1 877	706 +/	
+/ Vypočtená cena 

Jak je uvedeno v tabulce výše, míra využití spaloven je relativně nízká. To je způsobeno především konkurencí s levnějšími skládkami, kam je odpad dodáván. Až dosud v české legislativě pro oblast odpadů neexistuje žádné upřednostnění spalovacího procesu, takže městské úřady v Praze, Brně a Liberci tlačí na firmy provádějící sběr odpadu, aby výhradně do spaloven dodávaly alespoň všechen sebraný domovní odpad. Všechny spalovny jsou vlastněny a provozovány firmami, které jsou řízeny magistrátem, a magistráty provoz spaloven vydatně subvencují.

Trh s teplem a elektrickou energií, které jsou vyrobeny jako vedlejší produkt ve spalovnách, není příliš dobrý. Podniky poskytující veřejně prospěšné služby nemají v úmyslu takovou energii za realistické ceny nakupovat. V obdobích mimo špičkový provoz (např. v létě) patří spalovny mezi první zdroje, které jsou vždy odstaveny.

Náklady na výstavbu spaloven v Praze a Brně nejsou známy. Celkové náklady na výstavbu spalovny v Liberci dosáhly 1,5 miliardy Kč. Tyto náklady nezahrnují zařízení na čištění PCDD a PCDF. Výstavba spaloven v Praze a v Brně byla financována z rozpočtů státu a města, zatímco výstavba liberecké spalovny byla kryta zvýhodněnou půjčkou, kterou poskytnu Státní fond životního prostředí. Metody provádění odpisů nejsou známy.

Na trhu je místo pro nejméně dvě anebo tři další spalovny domovního odpadu. Předpokládá se, že spalovna domovního odpadu má být postavena v jižních Čechách. Síť nízkokapacitních závodů na zpracování nebezpečného odpadu se bude redukovat, protože technické požadavky na provozovatele spaloven budou zpřísněny. Nebezpečný odpad bude soustředěn do několika spaloven s vysokou kapacitou, pravděpodobně ve spojení s ostatními metodami pro zpracování a zneškodnění nebezpečného odpadu (např. neutralizace, biologické přepracování).

A3.3	Analýza existujících systémů pro sběr/přepravu odpadu

A3.3.1	Postupy/zařízení obvykle používané pro sběr

Pro sběr domovního a podobného odpadu se používají převážně systémy se sběrnými kontejnéry a nákladní automobily s nakládáním zezadu. Starší nákladní  automobily jsou vybaveny pouze rotačním lisem a jednoduchým zdvihem, zatímco novější nákladní vozy používají lis lineární a univerzální zvedák, který vyprazdňuje kontejnéry (nádoby) na odpad všeho druhu a objemů. Užitný objem nákladních vozů je v rozsahu od 9 do 20 m3.

Nádoby na odpad jsou vyráběny tradičně z kovu nebo z plastů. Kovové nádoby mají kruhový tvar a objem 110 litrů. Plastové nádoby BMT mají tvar čtverhranný a nejobvykleji používané objemy jsou 120 a 240 litrů. Pro sběr odpadu v oblastech s vysokou koncentrací obyvatelstva (sídliště), se používají kontejnéry MGB s objemem 1.100 litrů. Ty jsou vyrobeny buďto z kovu nebo z plastů. 

V některých částech České republiky se používají také systémy, které jsou odlišné od systémů výše popsaných. Čelní nakládání používají některé soukromé sběrné firmy stejně jako kontejnéry DIN 30 737 s velkým objemem 2,5 nebo 5 m3. 

Pro sběr recyklovatelných materiálů jsou v celé zemi rozšířeny sběrné systémy s donáškou. Systém sběru může být buď stejný jako u domovního odpadu (různě zbarvené nádoby na odpad a nákladní vozy se zadním nakládáním), nebo se používá systém s kontejnéry (iglú) s vyprazdňováním dnem. Některé městské úřady v České republice používají systém se zpětným odběrem odpadu; zaveden byl také systém se sběrem do plastových pytlů.

Pro sběr odpadu průmyslového, rozměrného a odpadu z demolic se používá několik kontejnérových systémů. Dva nejvíce rozšířené systémy jsou systém s pojezdnými kontejnéry se zvedáním hákem a skluzové kontejnéry se zvedacím ramenem. Na pojezdné kontejnéry se používají nejčastěji následující tři plošiny: Avia, MSTS (max. délka kontejnéru: 4,5 m), Abroll (max. délka kontejnéru: 6,5 m). Obvyklý rozsah objemů u pojezdných kontejnérů je mezi 9 a 10 m3.

Během posledních několika let byly na trh úspěšně zavedeny jak pojezdné tak i skluzové kontejnéry se zabudovaným lisem, které se začínají používat hlavně pro sběr odpadů v  supermarketech. Pro přepravu na velké vzdálenosti se používají nákladní vozy s přívěsy. Takový nákladní vůz může přepravovat až tři kontejnéry najednou a maximální přepravní kapacita se tak zvětší na 70 m3.

Pro sběr nebezpečného odpadu se používá stejný druh zařízení, jak bylo popsáno výše, ale nákladní automobily a někdy dokonce i kontejnéry jsou provedeny se speciálními úpravami podle ADR. Pro sběr kapalného odpadu se používají cisternové vozy opatřené zabudovanými čerpadly.

A3.3.2	Přepravní vzdálenosti

Ve většině případů vozidlo, které sběr odpadu zajišťuje, pak také odpad přepravuje přímo do  zařízení pro zneškodňování odpadů. V České republice je v provozu pouze několik překládacích stanic. Důvodem pro to je nadbytek kapacity u zařízení pro zneškodňování odpadů (především skládek), což vede k hustší síti a ke tvrdší konkurenci, takže ceny za zneškodňování se udržují na nízké úrovni.

Obvyklá průměrná vzdálenost při jedné cestě z oblasti sběru odpadu do zařízení pro zneškodňování odpadů bude mezi 20 až 30 km. Tato vzdálenost by mohla být v některých částech České republiky z geografických důvodů i delší (horské oblasti), dále kvůli konkurenci na trhu (přebírání odpadu sběrnými firmami pro vlastní skládky) nebo z důvodů politických (městský úřad dopravuje odpad na svoji vlastní skládku). V dlouhodobém horizontu je nepravděpodobné, že nastane příliš mnoho případů, kdy vzdálenost ze sběrné oblasti do zařízení zneškodňování odpadů bude delší než 40 km.

A3.3.3	
Přibližné náklady

Průměrné náklady na sběr domovního a podobného odpadu se pohybují mezi 400 a 700 Kč za tunu. Toto číslo zahrnuje samotný sběr a přepravu odpadu i pronájem nádoby na odpad. Číslo však nezahrnuje vlastní zneškodnění odpadu. 

Ceny za přepravu průmyslového a rozměrného odpadu nebo odpadu z demolic závisejí velmi na hustotě odpadu. Následující tabulka ukazuje směrné ceny pro nejobvyklejší druhy přepravy:

Druh přepravy					Cena za km		Max. zatížení
Malý nákladní vůz (kontejnéry Avia)		12-17 Kč/km		3,5 t
Samostatný nákladní vůz
          (kontejnéry MSTS, Abroll, vany)	            25-30 Kč/km		10 t
Nákladní automobil + přívěs				33-35 Kč/km		20 t

A3.3.4	Poznámky, trendy a vývoj

Současný stav sběrného zařízení a metody sběru a přepravy jsou do značné míry stejné, jaké byly v Německu nebo Rakousku přibližně před deseti lety.

V budoucnosti se očekává snížení hustoty zařízení pro zneškodňování odpadů a zvýšení cen za zneškodnění odpadu. Za takových podmínek se výstavba a provoz přepravních stanic pro odpad stanou nákladově efektivnějšími. Etapa sběru a etapa přepravy se od sebe oddělí. Odpad bude sbírán jedním vozidlem, přeložen a pak přepraven do zařízení jiným velkoobjemovým vozidlem.

A3.4	Analýza stávajících metod/systémů pro využití/recyklaci odpadu

A3.4.1	Papír

V České republice jsou tři hlavní zdroje odpadového papíru:

•	Odpadový papír z výroby, kde se papíru používá poprvé (např. tiskárny) – odpadový papír velmi jemné jakosti. Nevyžaduje žádné třídění a musí být uskladněn od ostatních druhů papíru.
•	Skupinové obaly (např. hypermarkety, výrobní závody) – především vlnitá lepenka a kartón. Získaný papír nevyžaduje žádné třídění (je manuálně předtříděn na místě) a bude pouze slisován do velkých balíků a odeslán do papírny.
•	Odpadový papír z třídění v komunálním sběrném  systému – v těchto systémech se sbírá hlavně smíchaný, nečistý papír. Před odesláním papíru do papírny je třeba provést přetřídění.

Na území České republiky se ročně sebere téměř 400.000 tun odpadového papíru. Z tohoto množství se přibližně 100.000 tun z České republiky vyveze a dalších 50.000 tun se do České republiky doveze.

Obrat papíru v 90.tých letech
Rok
	Celkové množství odpadového papíru použitého v českých papírnách (včetně dovozu) 	Vývoz
	Dovoz	Celkové množství odpadového papíru použitého v českých papírnách (s vynětím dovozu) 	
1992	149 000	39 000	14 000 	135 000 	
1993 	144 000	38 000	14 000	130 000	
1994	250 000	45 000	 3 000	247 000	
1995	252 000	43 000	14 000	238 000	
1996	261 000	46 000	13 000	248 000 	
1997	247 000	48 000	11 000 	236 000	
1998	319 000	60 000	44 000	275 000	
1999	324 000	99 000	53 000 	287 000	
Do 30. 5. 2000	179 000	43 000	25 000	154 000	
zdroj: EKOKOM a.s.

Dnešní spotřeba papíru v České republice se odhaduje na přibližně 90 kg na hlavu za rok (celkem přibližně 900.000 tun  papíru za rok). Míra recyklace činí přibližně 40%, což představuje 360.000 tun zpět získaného papíru za rok. Odpadový papír využívá především papírenský průmysl pro výrobu papírových produktů, jako je vlnitá lepenka, hladká lepenka a
balící papír.

Zdá se, že poptávka a nabídka odpadového papíru je dnes v České republice vcelku vyvážená. Odhaduje se, že v roce 2005 vzroste spotřeba papíru na 110 až 120 kg na hlavu za rok a míra jeho zpětného získávání vzroste na 50 %. To povede k nárůstu objemu zpětně získaného papíru na 600.000 tun za rok. Pro pokrytí tohoto množství odpadového papíru bude zapotřebí vybudovat nové kapacity pro jeho zpětné získávání a zpracování.

Obvyklý tok odpadového papíru bude: výrobce sběrná firmatřídící linkavelkoobchodník papírempapírna. 

Smlouva na sběr se uzavírá obvykle na neomezenou dobu s tříměsíční výpovědní lhůtou nebo to bývá smlouva krátkodobá (obvykle smlouva na 1 nebo 2 roky). Sběrná firma se často vybírá na základě soutěže. V některých případech (hypermarkety) zaměstnanci sběrné firmy odpadový papír předtřídí přímo v provozovně producenta. Pro sběr a přepravu odpadového papíru se používá zařízení popsané v kapitole systémy sběru/přepravy odpadu. 

Sběrná firma přepraví odpadový papír do své vlastní nebo pronajaté třídící linky. Podle potřeby se odpadový papír roztřídí a v každém případě se slisuje do velkých žoků (balíků) (o váze balíku více než 300 kg).

Sběrná firma nebo provozovatel třídící linky budou pracovat se systémem rámcových smluv uzavřených se všemi velkými velkoobchodníky s odpadovým papírem. Ceny se obvykle upravují dodatky ke smlouvám vždy po třech měsících. Sběrná firma (nebo firma s třídící linkou) obvykle dodává několika velkoobchodníkům, většina odpadu však je odesílána tomu velkoobchodníkovi, který nabízí nejlepší současné podmínky (cena a okamžité proplacení). 

Největší velkoobchodní firmu (Euro-Waste a.s.) založily papírny proto, aby zdokonalily svůj dohled nad tokem odpadového papíru a jeho cenami.  Tato firma kupuje odpadový papír výlučně pro největší papírny v České republice. Na trhu jsou další tři nebo čtyři velcí velkoobchodníci. Několik největších servisních firem  v oboru odpadů se spojilo do celého řetězce pod jedním deštníkem, takže nejen sbírají, třídí a balí odpadový papír s využitím vlastního zařízení nebo ve svých vlastních provozovnách, ale působí pro papírny také jako velkoobchodníci.

Na celém území České republiky je asi deset třídících linek na odpadový papír a deset recyklačních papíren.

Ceny odpadového papíru v minulosti značně kolísaly. V současné době jsou ceny odpadového papíru velmi podobné cenám odpadového papíru v ostatních evropských zemích. V průběhu minulých let ceny odpadového papíru v České republice dosáhly svého čtyřletého maxima, ale od počátku tohoto roku ceny pomalu klesají.

V následující tabulce jsou uvedeny příklady cen odpadového papíru na podzim roku 2000:

	Cena po dodání sběrné firmy/třídící linky	Cena po dodání třídící linky/velkoobchodníci	
Vlnitá lepenka	1,60  Kč/kg	2,80  Kč/kg	
Smíchaný papír	0,70  Kč/kg	1,50  Kč/kg	

Obvyklá lhůta pro obdržení platby je mezi 45 a 60 dny. O cenách a podmínkách mezi velkoobchodníky a papírnami je toho známo jen velmi málo.

A3.4.2	Sklo

V České republice je několik zdrojů odpadového skla: 
•	Odpad z výroby skla  – vrací se zpět na výrobní linku
•	Odpad z plnění skleněných obalů – skleněné obaly
•	Stavebnictví – okenní sklo, sklo s drátěnou vložkou
•	Automobilový průmysl – lepené sklo
•	Chemický průmysl – chemické sklo, tvrzené sklo
•	Elektrotechnický průmysl – televizní a počítačové obrazovky, žárovky, zářivky
•	Městské úřady – především skleněné obaly. 

V České republice existují pouze dva monopolní výrobci skla a skleněných výrobků (Vetropack Moravia Glass a.s., Kyjov, a AVIRUNION, a.s., Dubí u Teplic).  Jsou také jediní, kdo v České republice opětně využívá odpadových skleněných střepů. Jedna firma se nachází v Čechách a druhá na Moravě.

Každá výrobní firma má svého výlučného smluvního dodavatele odpadového skla. Tito dodavatelé jsou jediní, kdo mají koncesi k dodávce odpadového skla přímo do výrobního závodu. Hlavním důvodem pro tento postup jsou velmi přísné požadavky na jakost dodávaného skleněného odpadu. Oba tito koncesovaní dodavatelé si postavili specializovaná třídící zařízení, aby byli schopni jakost dodávaného odpadového skla zajistit.

Obvyklý systém sběru je následující: sběrná firma odebírá skleněný odpad v provozovnách původce a odpadové sklo dodává buďto přímo nebo prostřednictvím skladu na jednu z třídících linek s licencí.

Celková kapacita pro recyklaci odpadového skla v České republice je 300.000 až 400.000 tun za rok. Tato kapacita je rovnoměrně rozdělena mezi obě výrobní sklářské firmy. Asi 150.000 až 200.000 tun recyklovaného skla má svůj původ v České republice, zatímco zbytek se dováží z Německa. Určité množství odpadového skla se z České republiky také vyváží, ale tato hodnota není známa.

Ceny odpadového skla jsou již po dobu uplynulých pěti roků stabilní. V příštím roce se očekává růst cen. Běžné kupní ceny jsou 650 až 700 Kč za tunu bílého skla a 350 až 400 Kč za tunu sklo barevného.

A3.4.3	Plasty

Tři hlavní zdroje plastového dopadu v České republice jsou:

•	Odpad z průmyslové výroby – velmi často jsou výrobky, které neprošly jakostní kontrolou, jako plastový odpad jednoho druhu, který je čistý a může být snadno rozdrcen, opětně granulovány a znovu použity na stejné výrobní lince.
•	Přepravní a skupinové obaly (např. v hypermarketech) – především (smršťovací) folie DHPE a LLDPE. Jde o relativně čistý odpad, který lze snadno identifikovat a je možno ho prodat do zařízení určených k opakovanému využití odpadu.
•	Plastový odpad pocházející z komunálních systémů pro sběr odpadu – směs různých druhů plastů, z nichž hlavní podíl (80 – 90%) představuje plast PET. Někdy je sběrný systém zaměřen právě na láhve z PET.

O trhu s plastovými odpady v České republice není k dispozici příliš mnoho informací. Obecně platí, že s opětným zpracováním plastového odpadu jednoho druhu (jako je ABS, PE, PP) není mnoho problémů, a výsledné produkty (např. hrudky, granule nebo plastové pytle) se na trhu prodávají relativně snadno. Poptávka a nabídka jak po plastovém odpadu tak i po konečných produktech je poměrně v rovnováze. Kupní ceny odpadu z plastů závisí na druhu a jakosti odpadu a mohou se pohybovat v rozmezí od 2.000 (LLDPE) až po 10.000 Kč (ABS).
 
V České republice je pouze jeden závod na opětné zpracování plastu PET, a ten se nachází v jižních Čechách. Současná instalovaná kapacita je 3.000 tun za rok, ta však na jaře příštího roku bude zvýšena na 11.000 tun za rok. S umístěním přepracovaného PET na trhu nejsou žádné větší problémy.  V příštím roce patrně budeme svědky velkých vývozů bílého (čirého) PET z České republiky přes Německo do Asie (především do Číny). Z tohoto důvodu je v České republice čirého PET nedostatek. Ceny plastového odpadu jsou 7.500 Kč za tunu PET (čirého) a 5.600 Kč za tunu PET (barevného).

Pro recyklaci směsného plastového odpadu je v České republice několik závodů. Ty se potýkají s určitými problémy: cena přepracování směsného plastového odpadu je vyšší nežli cena za skládkování (1.000 až 2.000 Kč/tunu ve srovnání s 500 Kč za tunu); přeprava plastového odpadu na dlouhé vzdálenosti vede k tomu, že ceny za opětné zpracování jsou dokonce ještě vyšší. Přitom poptávka po produktech vyrobených z recyklovaných směsných plastů je velmi omezená. Jediná možnost, proč zařízení na recyklaci směsného odpadu mohou dosud přežívat, je to, že směsný plastový odpad je zdarma dovážen z Německa.

V následující tabulce je uveden odhad objemu sebraného a recyklovaného odpadového plastu v České republice v roce 2000 (údaje v tunách):

Druh plastu	Množství sebrané obecními úřady	Množství sebrané v průmyslu	Kapacity pro recyklaci a opětné použití, které jsou k dispozici	Skutečný objem opětně použitého/ recyklovaného plastu 	
PE	HDPE	50	4 100	10 390	4 150	
	LDPE	50	10 105	17 475	10 155	
	PP	30	10 240	23 750	10 270	
PET	bílý	1 485	3 305	5 610	4 790	
	barevnÝ	7 140	4 670	12 920	11 810	
	PVC	110	3 390	5 360	3 500	
	PC	100	100	200	200	
PS	PĚNA	2	373	850	375	
	OSTATNÍ	25	785	810	810	
ABS		25	145	270	170	
PA		125	625	1 050	750	
SMÍŠENÉ PLASTY	7 380	1 270	11 220	8 650	
THERMOSETy		15	15	30	30	
OSTATNÍ PLASTY		2 150	150	2 300	2 300	
	CELKEM	18 687	39 273	92 235	57 960	
Zvýšení o 30% za neregistrované  kapacity 	24 433	50 795	119 905	72 948	
Zdroj: EKO-KOM a.s.

A3.4.4	Ostatní

Na území České republiky je v provozu ještě několik dalších systémů pro zpětné získávání / recyklaci – například systémy pro zpětné získávání kovů, recyklaci automobilových baterií a odpadových olejů. Popis těchto systémů není součástí této souhrnné zprávy, avšak je k dispozici v Přehledových zprávách (Svazek 2 Pololetní zprávy).

A3.4.5	Trendy a vývoj

Očekává se, že výrobci budou přebírat stále větší zodpovědnost za své produkty a že zajistí potřebné finanční prostředky na systémy zpětného odběru. Úsilí se bude soustředit hlavně na spotřebitelské a přepravní obaly. ”Nové” finanční prostředky se využijí na zlepšení sběrných systémů (nové nádoby a nákladní automobily) a na rozvoj předběžného zpracování (třídění, lisování) a dále na recyklační zařízení. Dnes je hlavním omezujícím aspektem na tomto úseku zpracování odpadů nedostatek finančních zdrojů.

A3.5	Analýza subjektů, které poskytují zařízení a služby pro nakládání s opady 

Zahraniční firmy (především společnosti německé, rakouské, francouzské a dánské) jsou jediní na území celého státu působící účastnící na trhu. Nejnovějším leadrem na trhu je firma Marius Pedersen, původně dánská společnost, která je však dnes součástí francouzské skupiny Vivendi). Tato firma nedávno zaujala třetí místo na českém trhu a podle odhadů má roční obrat ve výši nejméně 1 až 1,5 miliardy Kč. Na trhu je nejméně deset dalších zahraničních podnikatelů.

Firmy, které jsou ve vlastnictví nebo ve spoluvlastnictví městských úřadů, se soustředí na omezené území (především na město, které takovou firmu založilo). Největším podnikatelem, který je ve vlastnictví městského úřadu, je dodavatel služeb pro odpadové hospodářství města Prahy – Pražské služby. Obrat této firmy se odhaduje na 0,8 až 1 miliardu Kč. Počet podniků v České republice, které jsou v majetku městských úřadů, může dosahovat až jedné stovky.

Soukromé české firmy nebo podnikatelé se soustřeďují na místní sběr, zneškodnění nebo přepravu odpadů. Obvykle se jedná o malé až střední firmy (největší českou společnost, Ingeo, získal před rokem Marius Pedersen). Příčinou této situace je skutečnost, že odvětví nakládání s odpady je spojeno s vysokými investicemi, ale návratnost je zde dlouhodobá. Čeští podnikatelé mají velmi omezený přístup ke kapitálu nebo k finančním půjčkám (což je problém celé české ekonomiky) a nemají dost vlastních finančních prostředků, aby své podniky mohli  rozvíjet. Na trhu se pohybuje více než jeden tisíc soukromých českých podnikatelů.

Obvyklá smlouva na sběr odpadu se uzavírá na neomezeně dlouhou dobu s tříměsíční výpovědní lhůtou, nebo se jedná o smlouvu krátkodobou (obvykle smlouva na 1 až 3 roky). Společnost, která provádí sběr odpadu, je často vybírána ve veřejné soutěži (městské úřady nebo firmy v majetku státu) nebo na základě tendru (soukromí zákazníci).

Ihned po sametové revoluci bylo cílem zprivatizovat firmy ve veřejném sektoru, které působily v oboru nakládání s odpady, a nalézt pro tuto činnost soukromé dodavatele. Tento trend se však v posledních dvou letech změnil a stále více soutěží vyhrávají ty firmy podnikající v nakládání s odpady, které jsou v majetku městských úřadů. 

Mezi soukromými podnikatelskými subjekty, které působí  v oboru nakládání s odpady, dochází k řadě fúzí a akvizicí. Trh prochází etapou výrazné konsolidace a pouze skutečně velcí aktéři budou schopni dosahovat úspor, které vyplývají z podnikání ve velkém rozsahu.

A3.6	Analýza současných postupů pro účtování/úhradu nákladů za služby spojené s nakládáním s odpady

Na trhu existuje celá řada různých používaných účtovacích systémů. Ceny za služby spojené s nakládáním s domovním a podobným odpadem jsou nejčastěji účtovány na základě počtu a objemu nádob na odpady a podle frekvence jejich vyprazdňování. Služby spojené s nakládáním s odpady rozměrnými a živnostenskými jsou obvykle účtovány v podobě paušálních poplatků za vyprazdňování jednoho kontejnéru nebo jako paušální poplatek za přepravu jednoho kontejnéru plus cena za zneškodnění přepraveného odpadu (na základě váhy).

Systém smluv a úhrad v oboru komunálního odpadu se v nedávné době změnil na základě dodatku k Zákonu o odpadech. 

Podle dřívějšího systému sběrná firma (s oprávněním vydaným obcí) uzavřela smlouvy o sběru odpadu s každou jednotlivou domácností a byla zodpovědná také za fakturaci a inkaso peněz.

Dnes již není smluv o sběru odpadu třeba. Obec je podle Zákona o odpadech povinenna zajistit služby odpadového hospodářství pro všechny občany a má také právo stanovit a vybírat takzvaný ”poplatek za odpad” (analogický místní dani). Potom již existuje pouze jedna smlouva pro nakládání s odpady, která je uzavřena mezi obcí a firmou, která sběr odpadu zajišťuje. 

V zásadě existují dva systémy, které obce obvykle používají pro výpočet poplatků za odpad:

•	Tarify, které vycházejí z počtu členů rodiny v domácnosti – to je nový způsob fakturace, který je zaveden především ve velkých městech.
•	Tarify, které vycházejí z počtu používaných nádob na odpad a z frekvence jejich vyprazdňování – to je tradiční způsob účtování a v současné době se používá především na venkově. 

Průměrné náklady domácnosti za služby, které jsou poskytovány v souvislosti s komunálním odpadem, se pohybují v rozmezí od 1.000 do 1.500 Kč za rok. Služby spojené s nakládáním s odpadem jsou často obcemi subvencovány. Část nákladů se pokrývá přímo z rozpočtu obce – především náklady na doplňkové služby, jako je sběr recyklovatelných materiálů, sběr nebezpečného domovního odpadu a sběr rozměrného odpadu. Ceny za služby, které souvisejí s odpadem, jsou často nepřímo subvencovány soukromými firmami, které sběr odpadu zajišťují, protože současné tržní ceny neodrážejí dosud skutečné náklady firem, které sběr provádějí.

Hlavním problémem u současného způsobu účtování je ta část poplatků za odpad, které od občanů nejsou vybírány. V některých městech může tato částka dosahovat i více než 30% celkové hodnoty splatných poplatků. Poplatky vybírané na hlavu nemotivují lidi, aby množství domovního odpadu snižovali a aby odpad třídili a recyklovali, protože jsou vybírány podle bytů.

Pro budoucnosti se očekává, že do obecních poplatků za odpad bude zahrnuta určitá proměnlivá složky.

A3.7	Stávající problémy ekonomické povahy

Služby spojené s odpadovým hospodářstvím nejsou dosud v České republice považovány za jeden z hlavních sektorů podnikání na úseku ochrany životního prostředí. Z historických důvodů nejsou lidé ani firmy zvyklí za služby spojené s nakládáním s odpady platit příliš mnoho peněz (jestli vůbec jaké). A to je zřejmě ten hlavní úzký profil v celém sektoru nakládání s odpady v České republice – neochota zaplatit přiměřenou odměnu za poskytování služeb, které jsou s nakládáním s odpady spojeny. Situace by se mohla dokonce zhoršit, až se zavedou nové moderní (a také dražší) technologie pro nakládání s odpadem. Řešení tohoto problému spočívá v ekologickém vzdělávání a přirozeně také ve zlepšení výkonnosti české ekonomiky (aby spotřebitelé i producenti odpadů byli ochotni vynaložit více peněz na moderní a komplexní systém nakládání s odpady).

A4	Závěr

Odpadové hospodářství prochází při přibližování EU významnou změnou. Zobecnění popsaných trendů je obtížné, ale lze udělat jeden obecný závěr. Současný trh služeb pro odpady je trh kupujícího a to vytváří podmínky pro vysoce konkurenční prostředí, což přináší potřebu snižovat náklady a dosahovat maximální možné efektivity. Spotřebitelé služeb pro nakládání s odpady žijí v období relativně velmi nízkých nákladů, protože poskytovatelé služeb se je snaží uspokojovat nízkými cenami. Současně ještě nejsou účinná připravovaná opatření splňující požadavky směrnic EU, která jsou zabudována do navrhovaného zákona o odpadech. 

Je možné že, až oba tyto příznivé momenty odezní a spotřebitelé služeb pro nakládání s odpady budou muset platit skutečné náklady evropského standardu pro hospodaření s odpady, budeme svědky určitého rozčarování a negativních reakcí. To zvýrazňuje důležitost komunikace těchto záležitostí všem zájmovým stranám, zejména spotřebitelům služeb pro nakládání s odpady.