1	Porovnání shody dokumentů EU a ČR pro oblast strategie nakládání s odpady
1.1	Úvod
Základním cílem hodnotící fáze projektu Phare v oblasti legislativy a strategie v sektoru nakládání s odpady je podle zadání projektu zhodnocení současného stavu aproximace v České republice a identifikace rozdílů v legislativní, strategické, institucionální a vynucovací oblasti. Ke specifickým cílům patří zejména porovnání ustanovení právních předpisů EU a jim odpovídajících ustanovení české legislativy. 

Zhotovitel projektu ve své nabídce rozšířil zadání  o porovnání současného stavu strategie EU v nakládání s odpady a obdobných dokumentů platných v ČR. Vypracování tohoto dílčího výstupu již v hodnotící fázi vytváří potřebná východiska pro návrhovou část, která mj. předpokládá připravit návrh doporučení ke strategii nakládání s odpady v ČR. Současně může být porovnání využito i při přípravě koncepčních (strategických) záměrů Ministerstva životního prostředí, jejichž znalost je významná jak pro informování zákonodárných sborů na všech úrovních státní správy  v průběhu schvalování nového zákona o odpadech, tak pro racionální postup při následném vypracovávání plánů odpadového hospodářství České republiky, krajů a původců odpadů. 

Z uvedených důvodů akceptoval zhotovitel  požadavek přijímající instituce projektu Phare -MŽP -  předložit tuto část dílčího výstupu již k 30.9.2000.

Vzhledem k tomu, že nový zákon o odpadech je v době předkládání této zprávy již projednáván v Parlamentu ČR a lze předpokládat, že vstoupí v platnost k 1.1.2002, je podobně jako v dalších částech analýzy legislativy EU a ČR využíván návrh zákona o odpadech ve znění předloženém vládou ČR do Parlamentu v srpnu 2000 (dále jen „návrh zákona“). 
 
V následující tabulce je porovnána revidovaná strategie ES v nakládání s odpady s českými dokumenty  a je uveden stupeň dosahované shody.

Stručná charakteristika obsahu oddílů (skupin článků) ve Strategii ES je členěna takto:

•	Úvod, souvislosti
•	priority
•	odpovědnost výrobce
•	prevence 
•	zhodnocení 
•	zneškodnění 
•	prioritní toky odpadů
•	přeprava odpadů 
•	regulační nástroje 
•	ekonomické nástroje 
•	statistika 
•	ostatní nástroje řízení
•	zainteresované strany
•	závěry.  

Dále jsou uvedena obdobná ustanovení českých dokumentů (především Státní politiky životního prostředí a návrhu zákona). Přitom není podmínkou, aby oddílu článků Strategie ES odpovídal jeden a pouze jeden soubor principů, priorit, ustanovení, opatření apod.  českých dokumentů. Úroveň shody je v souladu s přílohou návrhu zákona stanovena s využitím následující stupnice:

Úroveň dosažené shody	Označení	
Plná slučitelnost - obsah oddílu ES je plně promítnut v českých dokumentech	
PL	
Převažující slučitelnost -  obsah oddílu ES je z větší části promítnut  v českých dokumentech	
PS	
Dílčí slučitelnost - obsah oddílu ES je z menší části promítnut  v českých dokumentech	
DS	
Neslučitelnost - ustanovení ES není promítnuto v existujících českých dokumentech	
NS	

Zpráva je na základě požadavku MŽP doplněna o souhrn doporučení k základním strategickým záměrům ČR vyplývající z porovnání. Konečné znění tohoto dílčího výstupu je rozšířeno zejména v části základních strategických záměrů o doporučení expertů EU (členů týmu) založené na zkušenostech s přípravou strategických záměrů v členských zemích EU. 

1.2	Přehled výsledků porovnání
Tabulka shody byla připravena zejména s využitím následujících dokumentů:

1. 	Communication from the Commission to the Council and to the Parliament: A Community Strategy for Waste Management of 18 September 1989 (SEC/89/934/final)
2. 	Council Resolution on waste policy of 7 May 1990 (90/C 122/02)
3. 	Communication from the Commission on the review of the Community Strategy for Waste Management of 30 July 1996 (COM(96)399 final)
4. 	Council Resolution on a Community strategy for waste management of 24 February 1997 (97/C 76/01)
5. 	Státní politika životního prostředí vzatá na vědomí usnesením vlády  České republiky  ze dne 14.4.1999 č.323
6. 	Zákon č.17/1992 Sb., o životním prostředí
7. 	Zákon č.123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí
8. 	Návrh zákona  o odpadech předložený vládou České republiky k projednání v Parlamentu ČR.

Základním porovnávaným dokumentem, podle kterého je uváděn obsah článků, je dokument (3): „Sdělení Komise o revizi strategie ES pro nakládání s odpady COM(96)399 final“.

Communication from the Commission on the Review on the Community Strategy for Waste Management COM(96)399 final of 30 July 1996

(Sdělení Komise o revizi strategie nakládání s odpady  v Evropském společenství)

Článek	Obsah Strategie ES v nakládání s odpady	Odpovídající ustanovení českých dokumentů	Shoda	

  1 - 12	Úvod,  souvislosti:
Předmětem Sdělení je revize Strategie z r.1989. Revize odráží potřebu zajistit vysokou úroveň ochrany životního prostředí v souladu s 5. akčním environmentálním programem. EU se připravuje na rozšíření o kandidátské země, na mezinárodní úrovni byla přijat dokument Agenda 21 a přijaty závěry Basilejské úmluvy k přeshraniční přepravě nebezpečných odpadů.
Prioritou je omezování vzniku odpadů, pohyb vzniklých odpadů by měl být omezován. Proto je stanoven princip  blízkosti, princip soběstačnosti a princip rovnosti norem. Není důvod stanovovat pro různé sektory různé limity znečišťování, pokud vstupy a postupy jsou srovnatelné. Základní filosofie, obsažená ve Směrnici IPPC, aby limity emisí do různých složek prostředí nezvyšovaly zvýšení emisí do jiných složek, musí být základem každé strategie ES. 	Státní politika životního prostředí (1999),  zákon č.17/1992 Sb., o životním prostředí, návrh zákona o odpadech (2000):
Základní charakteristikou státní politiky životního prostředí je v souladu s pátým environmentálním akčním programem ES uplatňování principu udržitelného rozvoje. Dalšími principy jsou princip předběžné opatrnosti, princip prevence, princip snižování rizika u jeho zdroje, princip ekonomické odpovědnosti, princip  sdílené a diferencované odpovědnosti, princip subsidiarity, princip integrace, princip nejlepší dostupné techniky a princip substituce. Limity znečišťování pro sektor nakládání s odpady jsou stanoveny v závislosti na vstupech, mezi sektory není rozdíl. Připravuje se přijetí zákona odpovídajícího Směrnici IPPC. 	

PL	
13 - 23	Priority:
V ES vzniklo v r.1990 asi 910 mil. tun odpadů (bez zemědělských), z toho 22 mil. t nebezpečných.Definice „odpad“ a „nebezpečný odpad“ neřeší všechny problémy ve vztahu odpad - zboží, je však vhodná z hlediska ochrany životního prostředí. Definice včetně jednotného katalogu odpadů je třeba uplatnit v národní legislativě. Revize nadále uznává hierarchii priorit uvedenou ve Strategii z r.1989 - hlavní prioritou je prevence (předcházení vzniku, omezení obsahu nebezpečných látek), následuje zhodnocení (opakované použití, recyklace, energetické využití) a nakonec bezpečné zneškodnění. V konkrétních případech je vždy je třeba zvažovat ekonomické a sociální náklady. Začlenění nákladů na ochranu životního prostředí do cen výrobků může vést prostřednictvím trhu k ekonomicky a environmentálně optimálnímu systému. 	Státní politika životního prostředí (1999), návrh zákona o odpadech (2000):
V ČR vzniklo v r.1998 asi 44 mil. t odpadů, z toho 3,4 mil. t nebezpečných. Definice základních pojmů vycházejí z hlediska potřeby ochrany životního prostředí a odpovídají definicím ES. Je uplatněn jednotný katalog odpadů, vycházející z norem ES. Každý je povinen předcházet vzniku odpadů, omezovat jejich množství a nebezpečné vlastnosti. Každý má povinnost zajistit přednostně využití odpadů před jejich odstraněním, musí  ale být zajištěny technické a ekonomické předpoklady. Materiálové využití má přednost před energetickým využitím. Uložením na skládku mohou být odstraněny pouze ty odpady, u nichž jiný způsob odstranění není dostupný. Ekonomické nástroje státní politiky životního prostředí jsou odvozovány z principu ekonomické odpovědnosti původce za škody na životním prostředí.	

PL	

24 - 29	Odpovědnost výrobce:
V minulosti byly náklady a  odpovědnost za zneškodnění odpadů ponechány na prostředí nebo na daňových poplatnících. Nadále musí být uplatňována zásada prevence a zásada kdo znečišťuje platí. Výrobce rozhoduje o budoucím nakládání s výrobkem po jeho dožití (design, složení, recyklace), proto má rozhodující podíl odpovědnosti za nakládání s odpady.	Státní politika životního prostředí (1999):
Princip ekonomické odpovědnosti aplikovaný ve státní politice je založen na předpokladu, že ekonomickou odpovědnost za znečištění má původce. Výrobce má povinnost zajistit zpětný odběr použitých výrobků. Je požadováno zavést nové výrobkové politiky se zahrnutím prvků ekodesignu a ekolabelingu a odpovědnosti výrobce za výrobky po celou dobu jejich životnosti..	
PL	
30 - 39	Prevence:
Je třeba  podporovat zejména postupy čistší produkce, omezování nebezpečnosti odpadů, zavádění norem ES pro obsahy nebezpečných látek (například těžkých kovů) ve výrobcích, podporovat recyklaci, systémy environmentálního auditingu (EMAS), analýzy životního cyklu a informovanost spotřebitelů. Důležitou pro prevenci je cenová politika.	Státní politika životního prostředí (1999):
Základním cílem  politiky životního prostředí je snižování množství odpadů, zejména nebezpečných, předcházením jejich vzniku. V pravidlech pro používání prostředků Státního fondu životního prostředí je od r.1998 nově zařazena možnost podpory projektů čistší produkce, resp. BAT. Vláda přijala Národní program EMAS. Státní politika požaduje prosazovat ekonomické nástroje vedoucí k předcházení vzniku odpadů.	
PL	
40 - 48	Zhodnocení:
Obecně je preferováno materiálové zhodnocení před zhodnocením energetickým, protože má vyšší účinek pro prevenci vzniku odpadů, vždy je však třeba vzít v úvahu environmentální a ekonomické efekty obou možností. Někdy může být energetické zhodnocení výhodnější. Při návrhu výrobku by měla být zvažována možnost recyklace. Účelné jsou různé formy informování veřejnosti. Je připravováno vyjasnění vztahu mezi energetickým využitím a spalováním bez využití. Definice recyklace by měla být   omezena jen na zhodnocení látkové, nikoliv energetické. Energetické zhodnocení musí zajistit efektivní využití vyrobené energie.	Státní politika životního prostředí (1999), návrh zákona o odpadech (2000):
U vzniklých odpadů je podle státní politiky nutno zvýšit třídění a znovuvyužití odpadů průmyslových i komunálních. Podle návrhu zákona  má každý povinnost zajistit přednostně využití odpadů před jejich odstraněním, musí  ale být zajištěny technické a ekonomické předpoklady. Materiálové využití má přednost před energetickým využitím. Za energetické využití odpadů se spalování považuje pouze tehdy, jestliže spalované odpady jsou palivem podle zvláštních právních předpisů a/nebo vznikající teplo je využito.	

PL	

49 - 56	Zneškodnění:
Zneškodnění zahrnuje především spalování bez energetického zhodnocení a skládkování. Náklady na zneškodňování odpadů by měly zahrnovat veškeré náklady, včetně například nákladů na uzavření a následnou péči o zařízení. Při spalování je redukován objem, ale bez energetického využití nepřispívá k úspoře zdrojů. Proto je podporováno energetické zhodnocení. Je nutno minimalizovat emise škodlivin, zvláště těžkých kovů, dioxinů a furanů. Skládkování je až posledním řešením, i když může být jedinou vhodnou formou. Odpady by měly být před skládkováním tříděny a upraveny. Komise zavede novou směrnici o skládkování. Závažným problémem jsou staré environmentální zátěže. Některé státy zahájily opatření k identifikaci a sanaci kontaminovaných pozemků, v ES se zatím předpokládá především výměna know-how. Problém je zvláště důležitý pro střední a východní Evropu.	Státní politika životního prostředí (1999), návrh zákona o odpadech (2000):
Zneškodňování (odstraňování) odpadů jsou podle návrhu zákona činnosti převzaté ze směrnic ES - především spalování, fyzikálně-chemická a biologická úprava, ukládání na skládku a do podzemních prostor. Původce odpadů je povinen shromažďovat odpady utříděné. Provozovatel skládky je povinen vytvářet finanční rezervu na zajištění péče o skládku i po ukončení provozu, a to po dobu nejméně 30 let. Státní politika předpokládá vypracování metodiky pro hodnocení rizik starých zátěží. 
Ve vyhláškách z oblasti ochrany ovzduší jsou uvedeny emisní limity škodlivin, zvláště těžkých kovů, dioxinů a furanů.	

PS	
57 - 61	Prioritní toky odpadů:
Komise vytvořila program prioritních toků, zaměřený na upotřebené pneumatiky, autovraky, nemocniční odpady, stavební odpady a elektronický šrot. Získané informace přispěly k postupu v řešení problémů, programy však jsou nákladné a ne vždy efektivní. Komise proto zatím nebude zahajovat žádné nové projekty.	Státní politika životního prostředí (1999), návrh zákona o odpadech (2000):
Státní politika ukládá vytvoření podmínek pro vybudování efektivních systémů sběru a využití vybraných druhů odpadů, mezi které návrh zákona řadí odpady s PCB, odpadní oleje, použité baterie a akumulátory, kaly z čistíren odpadních vod, odpady z výroby oxidu titaničitého, odpady z azbestu a autovraky.	

PS	
62 - 68	Přeprava odpadů:
Strategie vyžaduje náležitou kontrolu přepravy odpadů. Je nutné důsledné uplatňování principů blízkosti a soběstačnosti - odpady mají být zneškodněny v nejbližším vhodném zařízení a odpady vzniklé v ES nemají být zneškodňovány jinde. Tyto principy se zatím týkají pouze odpadů určených ke zneškodnění. Zákaz vývozu nebezpečných odpadů ke zhodnocení mimo OECD je postupně uplatňován.	Návrh zákona o odpadech (2000):
Princip blízkosti a soběstačnosti není explicitně zaveden. Česká republika je smluvní stranou Basilejské úmluvy a členským státem OECD, z toho vyplývá povinnost plnit požadavky ES na přepravu odpadů. Dovoz a vývoz odpadů se řídí pravidly v souladu s pravidly OECD. 	
PS	
69 - 73	Regulační nástroje:
Na úrovni ES budou stanovovány specifické cíle pro zhodnocení různých druhů odpadů. Zatím byly stanoveny cíle pro obalové odpady. Zvláštní zájem je zaměřen na dobrovolné dohody, které mohou pomoci při prosazování cílů ES.	Státní politika životního prostředí (1999), návrh zákona o odpadech (2000):
Jsou uloženy povinnosti zpětného odběru obalových odpadů, platí nařízení vlády, kterým se stanoví seznam výrobků určených ke zpětnému odběru. Státní politika požaduje více využívat dobrovolné dohody   mezi výrobci a státní správou o environmentálních aspektech výroby.	

PL	
74 - 79	Ekonomické nástroje:
Ekonomické nástroje mají významnou roli při ochraně životního prostředí, je nutno je podporovat i v nakládání s odpady. Komise podporuje jejich užívání, ale mnohé z nich (poplatky, daně, podpory) budou nejprve používány na úrovni členských států. Žádoucí by byla větší podpora postupům čistší produkce, rozvoji recyklace, sanaci kontaminovaných míst a různým demonstračním projektům. 	Státní politika životního prostředí (1999):
Systém ekonomických nástrojů je založen na využívání poplatků a je doplněn daňovými úlevami, případně i půjčkami a dotacemi  ze Státního fondu životního prostředí. Od r.1998 je umožněna podpora fondu projektům čistší produkce, od r.2000 lze podporovat i vypracování krajských plánů odpadového hospodářství.	
PS	
80 - 83	Statistika:
Statistika je významným nástrojem řízení, zatím však existují značné rozdíly v přesnosti a srovnatelnosti údajů. V r.1990 vzniklo v ES 910 mil. tun odpadů (průmyslových a komunálních), z toho 132 mil tun komunálních odpadů. Z celkového množství bylo 22 mil. tun nebezpečných odpadů. 68% TKO bylo skládkováno, 18% spalováno, 5% kompostováno a 2% recyklována. Je nutné aplikovat Evropský katalog odpadů a seznam nebezpečných odpadů. 	Státní politika životního prostředí (1999):
Mezi priority státní politiky v krátkodobém horizontu patří postupné prohlubování systému statistiky a účetnictví v oblasti životního prostředí srovnatelného s EU a OECD. Je plně aplikován Evropský katalog odpadů a seznam nebezpečných odpadů. V ČR vzniklo v r.1998 asi 44 mil. t odpadů (včetně zemědělských), z toho 4,5 mil.t  komunálních. Z celkového množství bylo  3,4 mil. t nebezpečných odpadů. 65% TKO bylo skládkováno, 5% spalováno, 18% upraveno biologicky a 10% recyklováno.	
PS	
84 - 94	Ostatní nástroje řízení:
Členské státy uskutečňují různá opatření schválená na úrovni ES. Je uložena povinnost vypracovávat plány nakládání s odpady, přesto je dosud spíše výjimkou, existuje-li plán pro celé území státu. Pokud je vypracován, má někde podobu strategického dokumentu, jinde je operativní s mnoha detaily. Komise požaduje, aby plány byly vypracovány ve všech státech, aby obsahovaly všechny požadované prvky a aby byly průběžně aktualizovány. Je třeba posilovat analýzy životních cyklů a environmentální bilancování.	Státní politika životního prostředí (1999), návrh zákona o odpadech (2000):
Státní politika vyžaduje vypracování plánů nakládání s odpady na národní a regionální úrovni v souladu se směrnicí EU. Úkol je specifikován v návrhu zákona. Je třeba podporovat recyklaci, systémy EMAS, analýzy životního cyklu výrobků.	

PL	
95 - 98	Zainteresované strany:
Cíle nelze splnit bez aktivní účasti státních a privátních organizací a zejména občanů. Základem je vypracování a plnění plánů nakládání s odpady. Vzhledem k rozhodující úloze průmyslu při nakládání s odpady  musí průmyslové podniky spolu s ostatními účastníky převzít odpovědnost za omezování vzniku a zhodnocování odpadů. Významné je zejména uplatňování čistší produkce. Malé a střední podniky mohou přispět k realizaci cílů, zvláště pokud jim bude poskytována pomoc a nebudou přetíženy nadměrnou administrativou. Občané musí být informováni o cílech, mohou přispět k jejich plnění zejména tříděním odpadů v místě vzniku. 	Státní politika životního prostředí (1999):
Státní politika požaduje využívat dobrovolné dohody s podnikatelským sektorem a vybudování specializovaného odborného pracoviště pro podporu státní správy v sektoru., K prioritním opatřením státní politiky v krátkodobém horizontu patří podpora environmentálního vzdělávání a osvěty, podpora informovanosti podnikatelů v oblasti environmentálního managementu a podpora využívání čistších technologií. Podle zákona č.123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí, mají občané právo být všestranně informováni o záležitostech souvisejících s životním prostředím	
PS	
99 -100	Závěry:
Strategie nakládání s odpady je jedním z klíčových sektorů identifikovaných Pátým environmentálním akčním programem k dosažení udržitelného rozvoje. Strategie ES stanoví rámcové směry pro politiku ES. Patří k nim především přednost preventivním opatřením, podpora zhodnocování odpadů, omezení zneškodňování odpadů a regulování přepravy odpadů. Další činnost ES bude zaměřena na prosazování existující legislativy, podporu využívání dobrovolných nástrojů, podporu trhu pro recyklované produkty, omezování vzniku vybraných druhů odpadů apod. Uvedené principy jsou základem dalších aktivit ES v sektoru nakládání s odpady a předpokladem pro zavedení environmentálně bezpečných strategií v rámci EU.	Státní politika životního prostředí (1999), návrh zákona o odpadech (2000):
Základním cílem  politiky životního prostředí je snižování množství odpadů, zejména nebezpečných, předcházením jejich vzniku. U vzniklých odpadů je podle státní politiky nutno zvýšit třídění a znovuvyužití odpadů průmyslových i komunálních. Uvedené cíle jsou promítnuty do návrhu zákona, podle kterého  má každý povinnost zajistit přednostně využití odpadů před jejich odstraněním. Státní politika ukládá rozpracovat další dobrovolné nástroje v návaznosti na aktivity EU a OECD

PS	

1.3	Doporučení k základním strategickým záměrům ČR
Základním východiskem Státní politiky životního prostředí je uplatňování principu udržitelného rozvoje, založeného na třech pilířích udržitelnosti: minimalizaci nároků na přírodní zdroje, minimalizaci vlivů na prostředí včetně omezení produkce odpadů, zkvalitnění základního přírodního kapitálu. Dalšími aplikovanými principy jsou princip předběžné opatrnosti, princip prevence, princip snižování rizika u jeho zdroje, princip ekonomické odpovědnosti, princip  sdílené a diferencované odpovědnosti, princip subsidiarity, princip integrace, princip nejlepší dostupné techniky (BATNEEC), princip „znečišťovatel platí“ a princip substituce. 

Uvedené zásady se musí v plné míře uplatnit při přípravě koncepcí a plánů odpadového hospodářství. Na jejich základě a s přihlédnutím k výsledkům porovnání shody základních dokumentů EU a ČR lze doporučit přijetí následujících strategických záměrů pro odpadové hospodářství České republiky, které by měly respektovány při vypracovávání plánů odpadového hospodářství  České republiky, krajů a původců odpadů:

1.3.1	Hierarchie priorit odpadového hospodářství

Hlavní prioritou je prevence vzniku odpadů (předcházení vzniku, omezení obsahu nebezpečných látek), následuje zhodnocení odpadů (opakované použití, recyklace, energetické využití) a nakonec bezpečné odstranění odpadů. V konkrétních případech je vždy nutno zvažovat i ekonomické a sociální náklady.

1.3.2	Předcházení vzniku odpadů 

Základním strategickým záměrem je omezování vzniku odpadů v místě jejich vzniku a omezování nebezpečnosti odpadů. K naplnění záměru je třeba zejména

•	Podporovat postupy čistší produkce a zavádění nejlepších dostupných technologií; v této souvislosti zejména pokračovat v podpoře projektů čistší produkce a projektů BATNEEC z prostředků Státního fondu životního prostředí a rozvíjet Národní program čistší produkce.
•	Prosazovat plné uplatnění ekonomické odpovědnosti výrobce za znečišťování životního prostředí se zahrnutím prvků ekodesignu a ekolabelingu; v této souvislosti rozvíjet systémy environmentálního auditingu a zejména Národní program EMAS a prosazovat ekonomické nástroje vedoucí k předcházení vzniku odpadů.
•	Zvyšovat informovanost původců odpadů a veřejnosti poskytováním informací o vlivu odpadů na životní prostředí a o významu předcházení jejich vzniku; v této souvislosti podporovat ustavení a rozvoj činnosti Agentury pro nakládání s odpady jako odborného a informačního zázemí státní správy.
•	Rozšiřovat - tam, kde je v praxi proveditelné - zavádění dobrovolných dohod mezi státem a podnikatelským sektorem zajišťujících výrobu a používání environmentálně šetrných výrobků, jejichž vliv na životní prostředí je oproti požadavkům zákonných předpisů příznivější; v této souvislosti  jednat o uzavření dobrovolné dohody zejména  s představiteli výrobců vybraných výrobků odvětví chemického průmyslu.

1.3.3	
Zhodnocení vzniklých odpadů

Při zhodnocování vzniklých odpadů je třeba preferovat využívání odpadů jako zdrojů druhotných surovin (materiálové zhodnocení) před energetickým využíváním, ale v konkrétních případech je třeba vždy zvažovat environmentální a ekonomické účinky obou variant. Při přípravě plánů odpadového hospodářství je třeba zejména:

•	Podporovat postupy třídění odpadů v místě jejich vzniku; v této souvislosti rozšiřovat zejména tříděný sběr odpadů papíru a lepenky, odpadů skla, odpadních plastů ( vše včetně obalových odpadů), odpadních olejů, použitých baterií a akumulátorů, odpadů elektronických výrobků, organických odpadů z domácností.
•	Vytvářet podmínky pro využívání vytříděných odpadů; v této souvislosti  pokračovat v podpoře projektů systémů sběru a využití vybraných druhů odpadů z prostředků Státního fondu životního prostředí.
•	Považovat spalování odpadů spojené s využitím vznikajícího tepla za energetické využívání odpadů a podporovat výstavbu zařízení ke spalování odpadů za předpokladu efektivního využití vyrobené energie; v této souvislosti vytvářet podmínky pro postupné zvyšování podílu energetického využívání komunálních odpadů jako rozhodujícího způsobu ke splnění požadavku postupně omezit skládkování biologicky rozložitelné složky těchto odpadů.

1.3.4	Zpracování vzniklých odpadů

Zpracování odpadů zahrnuje zejména spalování bez energetického využití, tepelnou a chemickou úpravu, fyzikální a biologickou stabilizaci. Při přípravě plánů odpadového hospodářství je třeba zejména:

•	Podporovat odstraňování odpadů spalováním i bez energetického využití a vytvářet podmínky pro co nejvyšší zachycení a úpravu nebezpečných odpadů; v této souvislosti zejména vytvářet podmínky pro spalování odpadů v cementářských pecích, pro rekonstrukci spaloven odpadů provozovaných podnikatelským sektorem a pro výstavbu spalovny nebezpečných odpadů.
•	Podporovat aplikaci biologických postupů při zpracování organických odpadů; v této souvislosti vytvářet podmínky pro výstavbu kompostáren jako doplňujícího způsobu ke splnění požadavku postupně omezit skládkování biologicky rozložitelné složky komunálních odpadů.
•	Podporovat aplikaci fyzikálních metod při zpracování odpadů; v této souvislosti vytvářet podmínky pro výstavbu závodů na chemicko-fyzikální úpravu odpadů v regionech, kde je takový závod potřebný. 

1.3.5	Odstraňování odpadů

Ke způsobům odstraňování odpadů lze v českých podmínkách řadit především ukládání na skládky a do podzemních prostor. Z širšího hlediska lze mezi odstraňování odpadů zařadit i problematiku starých environmentálních zátěží. Při přípravě plánů odpadového hospodářství je třeba zejména:

•	Dokončit výstavbu environmentálně vyhovujících skládek, s jejichž kapacitou bylo uvažováno, ale přípravu výstavby nových skládek před vypracováním krajských plánů odpadového hospodářství nepodporovat; v této souvislosti dbát na vytváření finanční rezervy na zajištění péče o skládky po ukončení provozu. 
•	Podporovat výzkumné a pilotní projekty zaměřené na využívání podzemních prostorů k ukládání odpadů.
•	Zabývat se identifikací a evidencí lokalit kontaminovaných environmentálními zátěžemi; v této souvislosti vypracovat programy postupného odstraňování nejvíce postižených lokalit.

1.3.6	Přeprava odpadů

Česká republika je smluvní stranou Basilejské úmluvy a členským státem OECD, z toho vyplývá povinnost plnit požadavky na přepravu odpadů. Při přípravě plánů odpadového hospodářství je třeba zejména:

Podporovat uplatňování principů blízkosti a soběstačnosti - odpady mají být odstraněny v nejbližším vhodném zařízení, územní celek (kraj, stát, uskupení států) by měl disponovat zařízením k odstranění odpadů vznikajících na jeho území.