Zpráva

Strategie implementace a investic pro směrnice Evropské komise o odpadech: Pololetní zpráva - Svazek 2

Projekt Phare číslo CZ9811-02-02

Kopie:
•	MŽP ČR, odbor odpadů (8 ks)
•	CFA-PMU, Ministerstvo Financí (1 ks)
•	Delegace Evropské komise v ČR (3 ks)
	
SCHVÁLIL	Jméno	Podpis	Datum	
	
MŽP ČR				

Prosinec 2000	

Strategie implementace a investic pro směrnice Evropské komise o odpadech:
Pololetní zpráva - Svazek 2	
	
Projekt Phare číslo CZ9811-02-02

Kopie:
•	MŽP ČR, odbor odpadů (8 ks)
•	CFA-PMU, Ministerstvo Financí (1 ks)
•	Delegace Evropské komise v ČR (3 ks)
	
Prosinec 2000	

Název	Strategie implementace a investic pro směrnice Evropské komise o odpadech: Pololetní zpráva	
	
Zákazník	MŽP ČR / CFCU, Ministerstvo Financí	
	
Č.j. zákazníka	Phare Service Contract No. CZ9811-02-02	
	
Důvěrnost informací, autorská práva a reprodukce	Tento dokument byl zpracován AEA Technology plc na základě smlouvy o dodávce služeb. V souladu s podmínkami této smlouvy je tento dokument důvěrný a jeho obsah nesmí být prozrazen třetím stranám jiným než těm, které jsou v souladu s touto smlouvou. Copyright na tento dokument má smluvní strana (CFCU).	
	
Název souboru	phare waste - interim report vol 2 - cz	
	
Číslo zprávy	Phare Waste 2	
	
Stav zpracování	Konečná verze 	

	AEA Technology plc
Londýnská 41
120 22 Praha 2
Česká Republika
Telefon +420 2 2141 6390
Fax +420 2 2141 6391	
	AEA Technology je obchodní jméno AEA Technology plc

	Jméno	Podpis	Datum					
					
Zpracoval	Pavel Novák							
					
Posoudil	Tim Young							
					
Schválil	Pavel Novák							

Obsah
1	Úvod	1
2	Skládky	2
2.1	Odpady ukládané na skládkách	2
2.2	Právo	3
2.3	Nakládání s odpady	6
2.4	Výhled – 2005/2010	10
2.5	Úzká místa	11
3	Spalovny	15
3.1	Odpady	15
3.2	Zákony	16
3.3	Nakládání s odpady	17
3.4	Výhled do let 2005 – 2010	22
3.5	Spoluspalování	22
3.6	Slabá místa	24
4	Autovraky	27
4.1	Výrobky – 1990/2000	27
4.2	Odpady	27
4.3	Právo	28
4.4	Nakládání	28
4.5	Výhled – 2005/2010	31
4.6	Úzká místa	31
5	Baterie a akumulátory	35
5.1	Výrobky-1990/2000	35
5.2	Odpady	36
5.3	Právo	37
5.4	Nakládání	39
5.5	Výhled - 2005/2010	43
5.6	Úzká místa	43
5.7	Swot	44
6	Kaly z čištění odpadních vod	47
6.1	Odpady	47
6.2	Právo	47
6.3	Nakládání	48
6.4	Výhled 2005/ 2010	50
6.5	Úzká místa	51
7	Odpadní oleje	54
7.1	Výrobky - 1990/2000	54
7.2	Odpady	55
7.3	Právo	59
7.4	Nakládání	60
7.5	Výhled - 2005/2010	62
7.6	Úzká místa	63
8	Odpady PCB	66
8.1	Výrobky - 1990/2000	66
8.2	Odpady	67
8.3	Právo	69
8.4	Nakládání	70
8.5	Výhled - 2005/2010	72
8.6	Úzká místa	73
9	Odpady z výroby TiO2	77
9.1	Výrobky - 1990/2000	77
9.2	Odpady	77
9.3	Právo	80
9.4	Nakládání	82
9.5	Výhled - 2005/2010	83
9.6	Úzká místa	84
10	Odpady z obalů	86
10.1	Šíře trhu	86
10.2	Toky odpadu z obalů	88
10.3	Předpisy týkající se odpadu z obalů	90
10.4	Nakládání s odpadem z obalů	91
10.5	Očekávání	93
10.6	Omezení	93

Obrázky

OBRÁZEK 1: SKLÁDKY
OBRÁZEK 2: SPALOVNY
OBRÁZEK 3: ZAŘÍZENÍ NA BIOLOGICKOU ÚPRAVU ODPADů
OBRáZEK 4: OSTATNí ZAříZENí PRO úPRAVU ODPADů
1	Úvod
Tento svazek Pololetní zprávy obsahuje přehledové zprávy související s jednotlivými specifickými proudy odpadů a zařízeními či technologiemi pro nakládání s odpady. Jde o specifické proudy odpadů a o zařízení, která jsou upravena specifickými směrnicemi EU o odpadech, jmenovitě: 

•	odpadní oleje
•	použité baterie a akumulátory
•	obaly a obalový odpad
•	autovraky
•	odpady z výroby TiO2 
•	kaly z biologických čistíren odpadních vod
•	odpady s obsahem PCB
•	skládky
•	spalovny

Ve většině těchto oblastí byl v uplynulém období značný vývoj. Ten bude pokračovat po celé období diskuse návrhu zákona o odpadech v Parlamentu ČR. Byl podnícen zájem průmyslu o změny, které přinese navrhovaný zákon a průmysl připravuje svoje reakce na tyto změny. Projektový tým bude vývoj z blízka sledovat a vezme jej v úvahu v rámci návrhové fáze projektu. Konzultant má záměr aktualizovat přehledové zprávy v průběhu návrhové fáze projektu, pokud v této části projektu získá podstatné nové informace. Aktualizované přehledové zprávy by mohly být publikované jako zvláštní svazek Závěrečné zprávy projektu. 

2	
Skládky
2.1	Odpady ukládané na skládkách
2.1.1	Druh odpadů 

Odpady jsou zařazovány podle prováděcí vyhlášky zákona o odpadech – Katalogu odpadů celkem do dvaceti skupin. Každý odpad je charakterizován procesem, ve kterém vznikl a složením a zařazen do jedné ze dvou kategorií – nebezpečný a ostatní. Na skládky se odpady ukládají podle tří tříd vyluhovatelnosti (leachibility), jejichž limitní hodnoty ukazatelů škodlivin stanoví vyhláška. Komunální odpady se vzhledem ke svému charakteru nehodnotí podle vyluhovatelnosti, ale pokládají se za obdobné odpadům, jejichž vodný výluh nepřesahuje limitní hodnoty III.třídy.

2.1.2	Množství odpadů

Na území České republiky bylo v roce 1998 vyprodukováno celkem 44,1 mil.tun odpadu, z toho cca 30% bylo uloženo na skládky bez další úpravy. Podíl komunálního odpadu činí asi 4,5 mil. tun, z toho zhruba 90 % je odpad z domácností (domovní a objemný odpad) a zbývajících 10 % představují odpady z čištění komunikací a údržby veřejné zeleně. 

2.1.3	Toky 

Komunální odpad vznikající především v domácnostech je odděleně shromažďován a tříděn přímo fyzickými osobami jako producenty odpadu. Odděleně shromažďovány jsou především papír, sklo, PET obaly a složky, které mají charakter nebezpečného odpadu (baterie, obaly od barev a rozpouštědel, případně jejich zbytky, léky, zářivky apod.). Zbytkový směsný odpad je potom zneškodňován převážně skládkováním, v menší míře spalováním. Pohyb odpadu z domácností od místa vzniku až po jeho zneškodnění/využití je znázorněn na následujícím schématu:

		Odpad z domácnosti			
						
		Třídění u obyvatel			
					
Směsný odpad					Papír, lepenka	
				Nebezpečný odpad		Sklo	
				PET obaly	
						
Zneškodnění		Zneškodnění		Využití	

Vytříděné odpady nesmí být ukládány na skládky. Jedná se vytříděné využitelné složky odpadu, např. papír, textilní materiály, pneumatiky a kompostovatelné odpady. Pneumatiky se ale dostávají na skládky jako konstrukční materiál, který plní funkci drenážní a ochranné vrstvy svahů a mnohdy i dna skládky. V zásadě tato praxe odporuje předpisům nejen z hlediska využitelnosti pneumatik (vhodný materiálový a energetický zdroj), ale i z důvodu jejich silné hořlavosti, obsahu nebezpečných látek (sloučeniny barya, olova, antimonu, zinku, selenu aj.) a konečně pomalé biodegradaci.

Průmyslovými odpady se rozumí odpady z výroby, výrobky, které neodpovídají požadované jakosti, materiály znečištěné nebo znehodnocené v důsledku plánovaných činností (odpad po čistících operacích), nepoužitelné součástky, látky, které ztratily požadované vlastnosti, odpad z průmyslových procesů, obrábění a tváření apod. Odpovědnost za zneškodnění těchto odpadů má jejich původce, který je může zneškodnit sám nebo předat ke zneškodnění jiné právnické osobě, která takto za zneškodnění odpadu přejímá odpovědnost.

Nebezpečné odpady jsou zneškodňovány podle svého druhu. Pokud jsou ukládány na skládky, děje se tak v souladu s příslušnými předpisy (Vyhláška MŽP č. 338/1997 Sb.) buď bez úpravy, nebo v uzavřených kontejnerech/nádobách s vnitřní izolací, případně stabilizované. 

2.2	Právo
Současná legislativa 
Zákon č. 125/1997 Sb. o odpadech stanoví povinnosti původců odpadů, dále povinnosti při úpravě , využívání a zneškodňování odpadů a při jejich přepravě a dopravě, dovozu, vývozu a tranzitu. Současně vymezuje požadavky na výrobky, obaly a obalové materiály. Stanoví povinnosti při evidenci a ohlašování odpadů, upravuje výkon státní správy v oblasti nakládání s odpady, stanoví povinnost platit poplatky za uložení odpadů a vytváření finanční rezervy na rekultivaci sládek. Poplatky za uložení odpadů mají stoupající trend a jejich výše je uvedena v tabulce.

Typ odpadu	1999 - 2000	2001 - 2002	2003 and on 	
Komunální a ostatní 	30	50	80	
Nebezpečné odpady – základní poplatek	250	350	450	
Nebezpečné odpady – rizikový poplatek	500	750	1000	

Zákon také Formuluje zvláštní požadavky pro nakládání s některými nebezpečnými odpady a hodnocení jejich nebezpečných vlastností.Konečně stanoví sankce za porušení ustanovení tohoto zákona. Hlavními prováděcími předpisy zákona o odpadech jsou:

•	Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 337/1997 Sb, kterou se vydává Katalog odpadů a stanoví další seznamy 
•	Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 338/1997 Sb. o podrobnostech nakládání s odpady, která formuluje technické požadavky na zařízení ke zneškodňování odpadů, zařízení k úpravě a využívání nebezpečných odpadů, způsob hodnocení odpadů podle vyluhovatelnosti a seznam nebezpečných odpadů, které je zakázáno ukládat na skládky. Dále stanoví povinnosti při přepravě odpadů přes hranice států a vymezuje odpady, u nichž je třeba vést zvláštní evidenci při odběru a výkupu.
•	Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 339/1997 Sb. o hodnocení nebezpečných vlastností odpadů
•	Vyhláška Ministerstva životního prostředí č- 340/1997 Sb., kterou se stanoví výše finanční rezervy na rekultivaci, zajištění péče o skládku a asanaci po ukončení jejího provozu a podrobnosti jejího vytváření a užití. Výše finanční rezervy pro zajištění péče o skládku po uzavření činí 60 Kč za 1 tunu uloženého nebezpečného nebo komunálního odpadu a 20 Kč za 1 tunu ostatního odpadu.

2.2.1	Klasifikace skládek 

Odpady jsou na skládky ukládány podle druhu a kategorie (Katalog odpadů) a dále podle třídy vyluhovatelnosti. Skládky se dělí podle způsobu technického zabezpečení a provozování do čtyř skupin:

Skupina S I – určená pro odpady kategorie ostatní odpad, jejichž vodný výluh nepřesahuje limitní hodnoty výluhové třídy číslo I

Skupina S II – určená pro odpady kategorie ostatní odpad, jejichž vodný výluh nepřesahuje limitní hodnoty výluhové třídy číslo II. Skládky skupiny S II musí mít jednu bariéru – přirozenou nebo technickou. Za přirozenou geologickou bariéru se považuje podloží o mocnosti nejméně 5 m z hornin se součinitelem filtrace k < 1.10-8 m/s nebo 10 m z hornin se součinitelem filtrace k < 1.10 -7 m/s. Jako technická bariéra může být použito jednovrstvé těsnění zemní nebo fóliové.

Skupina S III – určená pro odpady kategorie ostatní odpad, jejichž vodný výluh nepřesahuje limitní hodnoty výluhové třídy číslo III a pro odpady, jejichž přijetí na jednotlivé skupiny skládek nelze hodnotit na základě vodného výluhu (např. komunální odpad). Skládky skupiny S III musí mít nejméně dvě bariéry. Jednovrstvé těsnění postačí, je-li podloží skládky tvořeno přirozenou geologickou bariérou o mocnosti nejméně 3 m při k < 1.10-8 m/s nebo o mocnosti nejméně 30 m při k < 1.10 –7 m/s. V případě, že podloží skládky nemá přirozenou geologickou bariéru, definovanou, je nutno zřizovat vícevrstvé těsnění.

Skupina S IV – určená pro odpady kategorie nebezpečný odpad. Skládky skupiny S IV se navrhují individuálně a mohou být budovány v lokalitách, jejichž podloží je charakterizováno součinitelem filtrace k  1.10-8m/s ve vrstvě o mocnosti nejméně 5 m. Na celé ploše, ve které se těleso skládky stýká s terénem, musí být zřízeno kombinované těsnění tvořené např. horninou s hodnotou součinitele filtrace k  1.10-9m/s, jejíž tloušťka musí být nejméně 1 m. Zemní těsnění se doplňuje fólií tloušťky nejméně 2,0 mm. Pro každou skládku musí být individuálně posouzena potřeba dalších ochranných bariér nebo použití jiných těsnicích prvků, než je uvedeno.

Specifikujte požadavky na zabezpečení těchto kategorií skládek, typické odpady, které jsou na nich ukládané (např. TKO), (požadavky a jak jsou dodržovány … na) způsob provozu těchto kategorií skládek (vstup odpadu, technologie skládkování, zařízení, nakládání z odpad. vodami a skládkovým plynem) provoz skládek v kap. 2.2.4

Skládky skupiny S II, S III a S IV musí být vybaveny vnitřním drenážním systémem, který odvádí průsakové vody mimo těleso skládky. Průsakové vody ze skládek (s výjimkou skládek skupiny S I) je nutno jímat do nepropustných bezodtokých jímek a následně čistit nebo vypouštět zpět na skládku. Pro skládky odpadu, který obsahuje více než 10 % biologicky rozložitelné složky, kde výška uloženého odpadu je větší než 2,5 m a objem skládky je větší než 10 000 m3 musí být posouzena nutnost odplynění.

2.2.2	Povolení k provozu skládek

Povolení k provozu je vydáváno stavebním úřadem na základě souhlasu příslušného okresního úřadu, vyjádření dalších zainteresovaných orgánů a organizací a kladného stanoviska k posouzení vlivu na životní prostředí (EIA), v souladu se stavebním zákonem a zákonem o odpadech. Dodržování právních předpisů a rozhodnutí správních orgánů kontroluje ČIŽP a okresní úřady. Monitoring skládek provádí odborné firmy, jeho rozsah a četnost je individuální a musí být stanoveny podle stupně rizika ovlivnění okolního prostředí.

2.2.3	Provozování skládek

Podle provozního řádu skládky, který schvaluje příslušný okresní úřad. Obsah provozního řádu je uveden v příloze k Vyhlášce MŽP č. 338/1997 Sb.

2.2.4	Evidence odpadů

Evidenci odpadů vede a zpracovává okresní úřad na základě hlášení původců odpadů a provozovatelů skládek. Evidence je vedena pro každou skládku a druh odpadu samostatně, vždy pro celý kalendářní rok. Původci odpadů a osoby oprávněné k nakládání s odpady zasílají hlášení 1 x ročně okresnímu úřadu, samostatně je vedena evidence nebezpečných odpadů. Hlášení obsahuje identifikaci firmy a množství odpadu v členění na jednotlivé druhy podle Katalogu odpadů. Vedením evidence je pověřen Český ekologický ústav, který založil informační systém odpadů (ISO). V registru nejsou uvedeny všechny provozované skládky, u některých chybí údaje o uloženém množství odpadů. Dosud není zjištěno, ve kterém článku informačního řetězce je chyba (původce odpadu – provozovatel skládky – okresní úřad – správce registru).

2.2.5	Uzavření a rekultivace skládek

Provozovatel skládky je povinen vytvářet finanční rezervu na rekultivaci, zajištění péče o skládku a asanaci po ukončení jejího provozu. Dobu trvání a podmínky péče o skládku po uzavření jejího provozu, rekultivaci a asanaci stanoví okresní úřad jako součást provozního řádu. Tato doba nesmí být kratší než 15 let u skládek nebezpečného a komunálního odpadu a pět let u skládek ostatního odpadu.

2.3	Nakládání s odpady

2.3.1	Organizace 

Za nakládání s odpady a jejich zneškodnění/využití je odpovědný jejich původce, mezi jehož povinnosti patří mimo jiné:

•	zařadit odpad podle druhů a kategorií stanovených v Katalogu odpadů
•	odpady, které sám nemůže využít, trvale nabízet k využití jiné právnické nebo fyzické osobě
•	nelze-li odpady využít, zajistit jejich zneškodnění
•	vést evidenci odpadů.

Původce je odpovědný za nakládání s odpady do doby jejich využití/zneškodnění. To zajišťuje buď sám jako právnická osoby, nebo odpady předává k využití/zneškodnění oprávněné osobě, která tím na sebe přejímá všechny zákonné povinnosti.

Původcem komunálního odpadu jsou obce, které ve své samostatné působnosti stanoví obecně závaznou vyhláškou systém sběru, třídění, využívání a zneškodňování komunálních odpadů, vznikajících na jejím území. Současně je obec povinna zajistit místo, kam mohou občané odkládat nebezpečné složky komunálního odpadu a zajistit tyto složky před odcizením nebo únikem ohrožujícím životní prostředí.

2.3.2	Technika

2.3.2.1	Sběr komunálního odpadu

Směsný komunální odpad (vytříděný odpad bez využitelných složek a složek nebezpečného odpadu) je shromažďován do nádob, kontejnerů a pytlů. Používají se kovové a plastové nádoby/kontejnery o objemu 70, 110, 120, 240 a 1100 litrů. Pro vytříděné – využitelné složky odpadů se používají kovové, plastové nebo sklolaminátové nádoby/kontejnery o objemu 120, 240, 1100,1300, 1500 2000 a 2500 litrů.

Pro nebezpečné složky komunálního odpadu se používají kovové (v menší míře plastové) nádoby o objemu 30, 60, 110 i více litrů, speciálně upravené a opatřené příslušným atestem pro shromažďování nebezpečných odpadů.

Pro objemný stavební a jiný odpad se používají kontejnery (někdy velkoobjemové) v různém technickém provedení.

2.3.2.2	Přeprava odpadů

Pro svoz komunálního odpadu se používá řada různých automobilových podvozků doplněných o různé nástavby včetně zdvihacích, nakládacích a lisovacích zařízení. Stlačování odpadu je šroubové nebo lineární a dosahuje poměru až 1 : 3. V těchto autech je dopravován odpad na skládky do vzdálenosti max. 40 km. Při větších vzdálenostech jsou využívána překladiště, kde jsou odpady v kontejnerech překládány do velkoobjemových transportními automobilů s přívěsy a odtud odváženy k dalšímu využití nebo zneškodnění.

Průmyslový odpad je odvážen z místa vzniku producenty nebo specializovanými firmami, které odpad převezmou k dalšímu využití nebo zneškodnění. Odpady jsou dopravovány podle druhu a kategorie v uzavřených nebo zakrytých automobilech nebo vagónech, nebezpečný odpad je přepravován podle svého charakteru ve speciálních kontejnerech, nádobách nebo uzavřených automobilech.

Pro některé druhy nebezpečného odpadu, při jejichž dopravě může být zvlášť ohrožena bezpečnost životního prostředí, platí na území ČR zvláštní ustanovení, poněkud odlišná od Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (dohoda ADR). Silniční vozidla musí splňovat kromě obecně závazných technických předpisů i další předpisy Dohody ADR a mít „Osvědčení o schválení vozidel pro přepravu některých nebezpečných věcí„. Řidiči musí mít „ADR - osvědčení o školení řidičů vozidel přepravujících nebezpečné věci„. jedná se zejména o odpady podporující hoření, hořlavé, jedovaté a žíravé. 

2.3.2.3	Využití odpadu

Papír a lepenka tvoří zhruba 7 % komunálního odpadu a jeho využití jako významné suroviny se neustále zvyšuje. V roce 1999 činila spotřeba sběrového papíru celkem 324 tis. tun, což je 42,1 % celkové výroby papíru, kartonů a lepenek v ČR. V západní Evropě tento podíl činil asi 44,2 %. Sběrový papír je využíván především pro výrobu vlnité a hladké lepenky a částečně pro výrobu balicího papíru. Problematika papírového odpadu je ale z větší části pokrývána připravovaným zákonem o obalech a obalových odpadech. 

Sklo představuje zhruba 6 % komunálního odpadu a je tvořeno především obalovými lahvemi. Povinnost jejich zpětného odběru by měla být zakotvena v připravovaném zákonu o obalech 

Skládkový plyn je využíván u šesti skládek a na dalších je zařízení připravováno.

2.3.2.4	Zneškodnění odpadu skládkováním 

 Údaje o skládkách pro rok 1999 

Kategorie	Počet skládek	
S I	53	
S II	73	
S III	159	
SIV	51	
celkem 	336	
Zdroj: Český ekologický ústav

Všechny skládky, provozované v ČR v současné době, splňují technické požadavky, vyplývající ze zákona o odpadech a jeho prováděcích vyhlášek. Tyto skládky byly z velké části vybudovány po roce 1990 a jejich vznik byl vázán buď na lokality skládek již provozovaných, nebo byly zakládány zcela nově, v lokalitách se soustředěným výskytem komunálního a průmyslového odpadu. Výrazným rysem vzniku skládek komunálního odpadu v první polovině devadesátých let byla živelnost, podporovaná do jisté míry snahou zahraničních firem získat prostor na českém trhu. Kolem hl.m. Prahy tak vzniklo mimo skládky Ďáblice na území města ještě několik dalších skládek, které se v současné době více či méně úspěšně podílí na ukládání komunálního odpadu města, případně i na produktech spalovny Malešice.

Skládky průmyslového odpadu jsou do značné míry přímo u velkých producentů, kteří je provozují sami nebo prostřednictvím specializovaných firem.

U skládek nebezpečného odpadu je situace do jisté míry obdobná jako u skládek odpadu komunálního. Na výběru jejich lokalit se do jisté míry podílely i vhodné přírodní podmínky (zejména nepropustnost podloží), hlavní roli ale hrála blízkost původců těchto odpadů. 

V severních Čechách a na severní Moravě tak existuje poměrně hustá síť skládek nebezpečného odpadu, ale prakticky každý velký producent má skládku, jejíž lokalizace vzhledem k přirozeným bariérám není vždy zcela ideální.

Skládky na území ČR se provozují jako skládky řízené, v souladu se schváleným provozním řádem. Řidič vozidla, které přiváží odpad na skládku, je povinen předložit doklad o původu a skladbě odpadu. Poté obdrží povolení k vjezdu na váhu a po zjištění hmotnosti může pokračovat podle pokynů provozního pracovníka na skládku.

Pracovník skládky vystaví doklad o převzetí odpadu, provede záznam do databáze počítače, resp. deníku skládky a určí, resp. zavede řidiče na místo, kde má odpad složit. Po složení odpadu je vozidlo znovu převáženo, řidič obdrží vážní lístek s hmotností navezeného odpadu, resp. fakturu. Poté je vozidlo očištěno a opustí neprodleně areál skládky.

Vyložený odpad je rozhrnut buldozerem, resp. radlicí kompaktoru tak, aby se udržovala co nejmenší odkrytá plocha skládky a zhutněn. K zabránění úletů, šíření zápachu a prašnosti je tento odpad přehrnován krycím odpadem. Jako krycího odpadu lze využívat pouze odpady kategorie O, jako např. výkopovou zeminu, hlušinu, stavební sutě či podobné druhy ostatního odpadu. V případě potřeby je povrch skládky skrápěn vodou, a to jímanou srážkovou nebo průsakovou.

Průsakové vody (leachate) jsou shromažďovány v nepropustné jímce, odkud jsou buď přečerpány zpět na povrch skládky nebo po vyčištění vypuštěny do vodoteče.

Specifické odpady (popel, popílek a struska z elektráren a velkých tepláren) je možno ukládat na odkaliště, kam jsou dopravovány hydraulicky (při ředění vodou v poměru kolem 1 : 10). Od tohoto způsobu se v současné době upouští a tyto odpady jsou po úpravě (většinou míchání s produkty odsíření)) ukládány na jednodruhové skládky nebo využívány k rekultivaci povrchových dolů a výsypek.

2.3.3	Ekonomika

2.3.3.1	Komunální odpad

Cena za zneškodnění odpadu na skládce se obecně skládá z ceny za sběr, odvoz a uložení odpadu na skládce. Výši nákladů ovlivňuje především druh sbíraného odpadu (směsný odpad, využitelné a nebezpečné složky, objemný odpad), použitý způsob sběru, technické vybavení provozovatele, účinnost sběru využitelných složek a konečně přepravní výkony, dané hustotou osídlení a vzdáleností sběrné oblasti od místa úpravy. Pro směsný komunální odpad vychází průměrná hodnota 1392 Kč za tunu, z toho uložení na skládce 600 Kč za tunu.

2.3.3.2	Průmyslový odpad

Ceny za uložení průmyslového odpadu na skládce se pohybují v širokém rozpětí podle zatřídění odpadu dle třídy vyluhovatelnosti a jeho dalších vlastností (možnost využití pro překryvné, někdy i konstrukční vrstvy skládky, nebo naopak problémy s prášením, špatnou hutnitelností apod.) a konečně i postavením skládky z hlediska vlastnických vztahů a nabídce v konkrétní lokalitě. Obecně je možno konstatovat, že ceny se pohybují v rozmezí od 20 do 800 Kč za tunu odpadu kategorie ostatní, pro nebezpečný odpad (bez další úpravy) od 1000 do 5000 Kč za tunu. Některé velké průmyslové podniky mají vlastní skládky, které nevyužívají komerčně. Ceny za uložení odpadu nejsou v tomto případě známy. Vývoj cen je diktován nabídkou a poptávkou, odvíjí se tedy především od počtu skládek v oblasti.

Orientační investiční náklady na skládky včetně potřebného vybavení - provozního areálu s kancelářemi, váhou, mycí rampou atd. [mil. Kč]

Kapacita	kategorie I	II	III	IV	
50.000 m3	0,3 – 1	4 – 10	12 - 16	20 – 30	
500.000 m3	0,5 - 5	5 – 25	50 - 80	100 - 120	

2.3.4	Územní vazby

Produkce komunálního odpadu je přímo vázána na osídlení, množství je rozdílné podle typu zástavby a hustoty osídlení, nejpodstatněji je ovlivňováno způsobem vytápění, tj. množstvím popelovin. Produkované množství komunálního odpadu se tedy výrazně zvyšuje v oblastech se zástavbou rodinnými domky s vytápěním na pevná paliva. Rozmístění skládek na území ČR vychází v zásadě z potřeb původců odpadů. Větší hustota skládek komunálního odpadu je kolem hl.m. Prahy (v okruhu cca 50 km je asi 20 skládek skupiny S III.

Nebezpečný odpad z chemické výroby je vázán na velké chemičky, které jsou lokalizovány v Čechách především podél hlavních vodních toků – na Labi v Pardubicích, Kolíně, Neratovicích, Lovosicích, Ústí nad Labem, na Vltavě v Kralupech. Další oblast vzniku těchto odpadů je v severních Čechách a na severní Moravě – Ostravsku.

Další velkou skupinu odpadů tvoří strusky a popílek, kterých na území ČR vzniklo v roce 1998 celkem 10,3 mil. tun. Tato produkce je úzce vázána na lokalizaci tepelných elektráren v krajích Ústí nad Labem, Ostrava a v menší míře Střední Čechy (Mělnicko). 

2.3.5	Rizika pro životní prostředí

Každá sebelépe zabezpečená skládka představuje určité riziko pro životní prostředí. Nejlépe se lze při současných těsnicích prvcích a technologiích vyrovnat s ohrožením podzemních a povrchových vod průsaky z uložených odpadů. Větším problémem bývá možnost znečištění ovzduší skládkovým plynem (i když odplynění skládek je v současné době úspěšně aplikováno) nebo polétavým prachem, zejména u komunálních skládek a skládek popílku, případně dalších jemnozrnných odpadů. Menším rizikem je znečištění půdy, které lze opět úspěšně eliminovat vhodnou volbou těsnění skládky. 

Zvýšená hladina hluku nebývá problémem pro provoz skládky, jejichž vzdálenost od osídlení bývá pro tento účel dostatečná. Obtížnější bývá řešení svozových tras, zejména jedná-li se o komunikace místního charakteru, procházející středem obcí.

Veškerá rizika vlivu skládek na životní prostředí musí být posouzena při procesu EIA podle zákona č. 244/1992 S., o posuzování vlivů na životní prostředí. V rámci tohoto zákona se posuzují skládky komunálního odpadu (pro skládky, jejichž roční příjem odpadu by měl přesáhnout 100 tis. tun je příslušným orgánem k posuzování vlivů na životní prostředí Ministerstvo životního prostředí, pro skládky s předpokládaným ročním příjmem 10 tis. – 100 tis. tun okresní úřad. Posuzování zařízení pro skladování a ukládání nebezpečného odpadu v množství od 10 tun/rok je v kompetenci MŽP. Stanovisko příslušného orgánu, vypracované na základě dokumentace EIA, jejího posudku a konečného veřejného projednání, se pak stává jedním z podkladem pro vydání rozhodnutí o využití území.

2.3.6	Sociologické aspekty

K sociologickým aspektům je nutné přihlížet především u nakládání s komunálním odpadem, které klade určité nároky na ekologickou uvědomělost občanů. Jejich povinností je z odpadu vytřiďovat využitelné složky a ukládat je do nádob k tomu určených, ale vytřiďování není vždy úplné a mnohdy lze v nádobách najít i zcela jiný odpad, než pro který jsou určeny. Přesto lze konstatovat, že třídění komunálního odpadu probíhá celkem uspokojivě. 

Každý občan má ale navíc možnost nezapojit se do systému shromažďování, třídění a předávání komunálního odpadu stanoveného obcí prokáže-li jiné využití či zneškodnění odpadu v souladu se zákonem o odpadech a dalšími zvláštními předpisy. V některých případech dochází k taktizování ze strany občanů, kteří se chtějí vyhnout poplatkům za sběrné nádoby a jejich odvoz. Své odpady potom ukládají v lepším případě do cizích popelnic, v horším případě nekontrolovatelně zakládají černé skládky.

2.4	Výhled – 2005/2010

2.4.1	Odpady

Trend vzniku průmyslových odpadů v jejich celkovém produkovaném množství lze označit za klesající. Příčinou je nejen snížení výroby v oblasti těžkého průmyslu a snížení spotřeby energie, ale i odpovědnější přístup jednotlivých podniků k nakládání s odpadem, motivovaný ekonomickými nástroji, vyplývajícími z odpadové legislativy. Množství komunálního odpadu bude pravděpodobně stoupat, obdobně jako ve státech EU, současně se změnou jeho složení. 

2.4.2	Koncepce

Obecně lze konstatovat, že počet provozovaných skládek na území ČR je vysoký. Výhledově by se skládky měly centralizovat do větších regionů s podstatným zvětšením svozové oblasti (take-away area). Tím se sníží plošná zátěž území a skládky bude možno lépe vybavit špičkovou technologií a managmentem tak, aby rizika pro životní prostředí byla minimalizována. Potřebné legislativní nástroje k tomu v současné době chybí.

2.5	Úzká místa
2.5.1	Směrnice EU 

Všeobecné požadavky

·	Council Directive 99/31 EC	·	Stav v ČR	
·	Předcházení nebo omezování vzniku odpadů a jejich nebezpečnosti	·	Obecně formulováno v zákoně o odpadech, původce nutí k omezování tržní mechanizmy	
·	Ze skládkování vyloučeny následující odpady (pokud nemají některou nebezpečnou vlastnost
-	kaly z ČOV 
-	kaly z bagrování vodních těles a toků 
-	inertní využitelné odpady	·	Kaly z ČOV, rybníků a vodních toků jsou ukládány na skládky v případě, že nevyhovují požadavkům ČSN 46 5735
·	Inertní využitelné odpady mají být vytříděny	
·	Omezení biologicky rozložitelných látek, (biodegradable waste) ukládaných na skládky	·	Separace bioodpadu prováděna ve velmi malé míře a spíše nahodile	
·	Kategorie skládek pro:
-	hazardous waste
-	non-hazardous waste
-	inert waste	·	4 skupiny skládek, na něž se odpady ukládají podle druhu a výluhových tříd, v zásadě lze srovnat:
-	skupina S I – inertní odpad
-	skupina S II – ostatní odpad
-	skupina S III – ostatní odpad včetně komunálního
-	skupina S IV – nebezpečný odpad	
·	Povolení provozu a jeho podmínky	·	Provoz skládek na základě rozhodnutí o užívání stavby, podmíněného souhlasem okresního úřadu	
·	Postup pro přijímání odpadu na skládky	·	Postup musí zakotven v provozním řádu skládky, v zásadě odpovídá požadavkům EU	
·	Požadavky na kontrolu a monitoring	·	Monitoring skládek je prováděn, zásadní rozdíly oproti Směrnici nejsou	
·	Oznamování druhu a množství uložených odpadů min. jednou ročně	·	V souladu se Směrnicí	
·	Péče o skládku po ukončení provozu 	·	Rozsah monitoringu je není exaktně stanoven
·	Doba trvání péče o uzavřenou skládku nemá být menší než 15 let u skládek nebezpečného a komunálního odpadu a pět let u skládek ostatního odpadu	

Porovnání Směrnice 1999/31/ES s předpisy ČR

Požadavky na skládky	1999/31/ES	předpisy ČR	
1. Umístění		v souladu se Směrnicí	
2. Opatření na kontrolu vody a řízení průsakového režimu	-	kontrola průniku srážkových vod do tělesa skládky
-	zabránění průniku povrchových/podzemních vod do tělesa skládky	-	???

-	v souladu	
3. Ochrana půdy a vody			
Podloží:
nebezpečný odpad 
ostatní odpad
inertní odpad	
1,0 x 10-9 m/s, tl. 5 m 
1,0 x 10-9 m/s, tl. 1m
1,0 x 10-7 m/s, tl. 1 m	
1,0 x 10-8 m/s, tl. 5 m 
1,0 x 10-8m/s, tl. 3 m
bez požadavků	
těsnění:	umělá těsnicí vrstva požadována u všech skládek nebezpečného i ne nebezpečného odpadu	umělá těsnicí vrstva požadována pouze u skládek nebezpečného odpadu	
průsakový režim		v souladu se Směrnicí	
uzavírání skládek			
	odplyňovací vrstva	požadována pouze u skládek nebezpečného odpadu	požadována u skládek s biologicky rozložitelným odpadem	
	umělá těsnicí vrstva		v souladu se Směrnicí	
	nepropustná nerostná vrstva	požadována u všech skládek	není kladen jednoznačný požadavek	
	drenážní vrstva	požadována v tl. 0,5 m u všech skládek	nepožadována	
	vrchní vrstva 	požadována u všech skládek v tl. 1 m	požadována, ale v menší tl.	
4. Kontrola plynu	skládkový plyn musí být jímán ze všech skládek, kam přicházejí biologicky rozložitelné odpady. Plyn musí být upraven a použit. V případě, že zachycený plyn nemůže být použit na výrobu energie, musí být spálen	plyn je jímán a kontrolován, využití plánováno u velkých skládek, spalování sporadické, používá se ventilování přes účinné filtry	
5. Obtíže a ohrožení			
6. Stabilita			
7. Oplocení		v souladu se Směrnicí	

Komentář

Podloží:
Směrnice klade důraz na přirozenou geologickou bariéru, kterou přesně definuje. V případě, že tato bariéra podmínky nesplňuje, může být doplněna a zesílena uměle dalšími prostředky poskytujícími ekvivalentní ochranu. Uměle vytvořená bariéra by potom neměla mít tloušťku menší než 0,5 m.

Požadavky na skládky inertního odpadu mohou být přijaty národní legislativou – týká se to tedy i geologické bariéry?

Poznámka k situaci v EU
Nevyhovující skládky ve Finsku bude třeba uzavřít do roku 2007, což bude vyžadovat velké úsilí. Předpokládá se, že v provozu zústanou jen skládky vyhovující požadavkům směrnice. 

Přístup k jednotlivým skládkám velmi závisí na úvaze regionálních a/nebo místních úřadů. Je proto mnoho diskusí o tom, jaká konstrukce isolační vrstvy je v konkrétním případě přijatelná z hlediska požadavků směrnice.

Dopady: ČSN 83 8030 

Těsnění skládek:
Umělá těsnicí vrstva požadována u skládek pro odpady neklasifikované jako nebezpečné i pro nebezpečné odpady. Naše normy připouštějí pro skládky skupiny S II těsnění zemní, pro skládky skupiny S III v případě použití jednovrstvého těsnění rovněž zemní.

Dopady: ČSN 83 8030, ČSN 83 8032 

Drenážní vrstva:
Tloušťka drenážní vrstvy min. 50 cm – u nás 30 cm, ale doplněné trubními drény, které Směrnice nepředepisuje

Dopady: ČSN 83 8030, 838033

Povrchová (uzavírací) vrstva:

Odplyňovací vrstva požadována u skládek neklasifikovaných jako nebezpečné, pro skládky nebezpečného odpadu nepožadována. Tato klasifikace skládek se nevztahuje k tvorbě plynu a nekoresponduje s článkem 4.2.

Dopady: ČSN 83 8030, 83 8034

Umělá těsnicí vrstva požadována pouze u skládek nebezpečného odpadu, což v zásadě našim normám neodporuje.

Nepropustná nerostná vrstva požadována u všech skládek – u našich S II není předepsána

Dopady. ČSN 83 8030, 838035

Vrchní vrstva: požadovaná tloušťka větší než 1 m, u nás pouze doporučen 1 m, běžně se ale navrhuje menší. Tento požadavek bude mít vliv na podstatné zvýšení nákladů na uzavírání a rekultivaci skládek.

Dopady: ČSN 80 8335

Odplynění:
Požadavek na úpravu a využití skládkového plynu, případně jeho spalování naše norma nemá. Doporučuje se spíš ventilace přes účinné filtry. využití plynu je v současné době na šesti skládkách, na dalších je zařízení připravováno. V tomto bodě Směrnice neodpovídá nejnovějším poznatkům o možnostech zneškodňování plynu, vychází zřejmě pouze z velkých skládek.

Poznámky k situaci v EU:
Předpokládá se, že ve Finsku skládky většího rozsahu budou mít odplynění a spalování plynu 
(využití je preferováno). U menších skládek se předpokládá, že dostatečným řešením bude biologická úprava/filtrace ve svrchní vrstvě skládky.

Dopady: ČSN 83 8030, 838034

2.5.2	Swot
Pro implementaci příslušných evropských směrnic bude třeba :

•	harmonizovat technické normy, které formulují obecné požadavky na skládky odpadů s předpisy EU
•	omezit ukládání biologicky rozložitelných odpadů v souladu se Směrnicí do roku 2006 – 2008 na 75 %, do roku 2009 – 2011 na 50 %, do roku 2016 – 2018 na 35 % oproti roku 1995. Budou muset být přijata opatření ke zvýšení separace těchto odpadů a vybudována zařízení pro jejich zpracování (spalovny, kompostárny). Nejprve bude ale nutné zavedení systému odděleného sběru biologicky rozložitelných odpadů a jeho celkové evidence, která v současné době chybí. Současně bude třeba řešit problém kalů z ČOV a vodních útvarů – zejména rybníků. Tyto kaly většinou obsahují nadlimitní množství škodlivin, pro které nemohou být používány pro výrobu průmyslových kompostů, resp. ukládány podél vodních toků a rybníků bez dalších opatření. 

2.5.3	Priority 

Prioritně je třeba řešit snižování podílu biologicky rozložitelných odpadů zavedením systému jejich odděleného sběru a evidence. Na základě analýzy množství, které bude postupně narůstat se snižujícím se procentním podílem, bude třeba naplánovat výstavbu příslušných zařízení na využití bioodpadu pro kompostování, termickém nebo jiném.

Technické zabezpečení skládek by nemělo být problémem. V současné době připravuje ministerstvo životního prostředí harmonizaci technických norem, která by měla být provedena ještě v roce 2000.
3	
Spalovny
3.1	Odpady
3.1.1	Množství odpadů

Zákon 125/1997 a Vyhláška ministerstva životního prostředí 125/1997 Sb.Katalog odpadů . vstoupily v platnost 1. ledna 1998. Katalog třídí odpady do skupin a podskupin v souladu s Evropským katalogem odpadů. Data, vztahující se k jejich produkci jsou evidována prostřednictvím okresních úřadů v Informačním systému o odpadech (ISO), který zpracovává 
Český ekologický ústav. Podle ISO byla v roce 1998 evidována následující množství odpadů:

Tabulka 1: Produkce odpadů v České republice v letech 1998 a 1999 [t/r]
Druh odpadu	1998	1999	
Nebezpečné	3 917 719	3 142 535	
Ostatní	40 200 712	32 326 142	
Celkem	44 118 431	35 468 677	

Ve skupině “Ostatní odpad” jsou zahrnuty komunální odpady, jejichž produkce v roce 1998 činila 4 534 734 t a v roce 1999 pak jen 4 200 000 t.

3.1.2	Nakládání s odpady

Nakládání s odpady v roce 1998 je uvedeno v následující tabulce č. 2

Tabulka 2 : Způsob nakládání s odpady v České republice v letech 1998 a 1999
	Skládkování	Spalování	Biologické způsoby	Fyzikálně chemické způsoby	Využití	Ostatní	
	Tisíce tun.	%	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	Tisíce tun	%	
Celkem 1998	11 870	27	577	1	5 439	13	4 874	11	-		-	-	
Celkem 1999	8 246	29	828	3	4 506	16	3 808	13	1 607	32	1 981	7	

3.1.3	Množství spalitelných odpadů

Katalog odpadů nerozlišuje evidované odpady na spalitelné a nespalitelné. Znalost spalitelných odpadů je důležitá pro prognosu spalování odpadů. Za spalitelné lze považovat následující skupiny Katalogu:

02 00 00 	Odpady z prvovýroby v zemědělství, myslivosti, rybářství a pěstování vodních kultur a zpracování potravin;
03 00 00	Odpady ze zpracování dřeva a z výroby papíru, lepenky, celulózy, řeziva a nábytku;
04 00 00	Odpady z kožedělného a textilního průmyslu
05 00 00	Odpady ze zpracování ropy, čištění zemního plynu a pyrolýzního zpracování uhlí s výjimkou podskupin 05 02 00, 05 03 00, 05 04 00; 
07 00 00	Odpady z organických chemických procesů
08 00 00	Odpady z fotografického průmyslu
09 00 00	Odpady z výroby, zpracování, distribuce a používání nátěrových hmot (barev, laků a smaltů), lepidel, tmelů a tiskařských barev;
12 00 00	Odpady z tvarování a povrchového opracování kovů a plastů ( pouze podskupiny 12 01 05 až 12 01 99)
13 00 00	Odpady olejů (kromě jedlých olejů(05 00 00 a 12 00 00)
14 00 00	Odpady organických látek používaných jako rozpouštědla;
15 00 00 	Odpady obaly, absorpční činidla, čistící tkaniny, filtrační materiály a ochranné oděvy jinak neurčené;
16 00 00	Odpady jinak neurčené v tomto katalogu
18 00 00 	Odpady ze zde zdravotnictví, a veterinární péče a nebo s nimi souvisejícího
20 00 00 	Komunální odpady ( v roce 1999 jen skupiny 20 01 01–04; 20 01 07, 20 01 09-13, 20 01 17-19; 20 01 23 a 20 02 01 + 20 02 03

Na základě tohoto výběru z ISO jsou odhadovány spalitelné odpady v roce 1998 a v roce 1999 bez komunálních odpadů. 

Tabulka č. 3 Produkce spalitelných odpadů v roce 1998 a 1999
Druh odpadů	Množství 1998 [t]	Množství 1999 [t]	
Nebezpečné	852 000	953 900	
Ostatní	10 175 000	8 690 000	
Celkem	11 027 000	9 643 900	

Spalitelné komunální odpady v roce 1999 činí 2 770 580 tis. tun.

3.2	Zákony
Odpadové hospodářství v České republice se řídí zákonem 125/1997 Sb. o odpadech. Ten však nepokrývá problematiku spalování odpadů. Spalování odpadů je zakotveno v zákonu o ovzduší 309/1991 Sb., Zákonu o státní správě ochrany ovzduší a poplatcích za jeho znečišťování 398/1991 Sb. a vyhláškou Ministerstva životního prostředí 117/1997 S.

3.2.1	Požadavky na spalovací zařízení

Podle vyhlášky MŽP 117/1997 Sb. jsou všechny spalovny zařazeny do kategorizace zdrojů jako velké zdroje znečišťování ovzduší a tudíž jsou na ně kladeny nejvyšší požadavky. 

Spalovny odpadů se člení podle druhu spalovaného odpadu na spalovny komunálních odpadů a na spalovny ostatních a nebezpečných odpad. Ze zákona o státní správě znečišťování ovzduší a poplatcích za jeho znečišťování spadají do kompetence České inspekce životního prostředí.
Podmínky provozu spaloven odpadů jsou obsaženy ve vyhlášce 117/1997 Sb. Teplota spalin ve spalovací komoře za posledním přívodem vzduchu musí být minimálně 850 oC a doba prodlení při této teplotě minimálně 2 s při koncentraci O2 minimálně 6 % objemových. Jestliže koncentrace polychlorovaných uhlovodíků překročí 1%, počítáno jako chlor, teplota ve spalovací komoře musí být zvýšena na 1100 oC. Vyhláška 117/1997 Sb.obsahuje hodnoty emisních limitů, které jsou v souladu se Směrnicí Rady 89/369/EEC pro nové spalovny komunálních odpadů. Emisní limity jsou pro nebezpečné odpady ve vyhlášce významně mírnější než požaduje směrnice 94/67/EC o nebezpečných odpadech. Novela vyhlášky 117/1997 Sb. vyhlašuje pro všechny spalovny nebezpečných odpadů a pro spalovny komunálních odpadů o výkonu vyšším než 3 tuny odpadu za hodinu emisní limit pro PCDD a PCDF 0,1 ng . mn-3 s platností nejpozději od 1. května 2003. Měření PCDD a PCDF se musí provádět u zdrojů dvakráte za rok.

3.2.2	 Povolení pro výstavbu a provoz spaloven odpadů

Každý vlastník zařízení musí mít povolení postavit a provozovat spalovnu odpadů. Pro výstavbu nových zařízení jsou nutné dvě stadia povolení. Prvním z nich je Územní rozhodnutí k výstavbě daného zařízení na určitém pozemku. Druhým stupněm je Stavební povolení a pro toto rozhodnutí je nutné předložit úplnou projektovou dokumentaci místně příslušnému stavebnímu úřadu.

Stavební úřad má povinnost požádat všechny účastníky stavby a veřejnost o jejich stanoviska. 

Takovéhoto aktu se může zúčastnit mnoho zainteresovaných osob. Z hlediska ochrany životního prostředí je nutné získat kladné stanovisko od České inspekce životního prostředí (ČIŽP). ČIŽP posoudí projekt z hlediska zákonů a vyhlášek vztahujících se k ochraně ovzduší, ochraně vod, nakládání s odpady a ochraně přírody. Negativní stanovisko ČIŽP má následek, že příslušný stavební úřad nevydá stavební povolení až do doby, kdy jsou všechny podmínky vyplývající ze zákonů a vyhlášek splněny. Mimo to výstavba spaloven musí projít hodnocením vlivů na životní prostředí podle zákona 244/1992 Sb.

Stavební úřad vydá Stavební povolení jen v případě, že nejsou žádné podstatné připomínky účastníků stavebního řízení. Když je stavba podle vydaného stavebního povolení dokončena, provozovatel musí ve zkušebním provozu prokázat, že všechny uložené podmínky ochrany životního prostředí jsou splněny. Na základě úspěšného zkušebního provozu ČIŽP vydá souhlas k trvalému provozu. Provozovatel zařízení musí ve smyslu zákona o ovzduší jako provozovatel velkého zdroje předložit inspekci ke schválení Soubor technicko provozních předpisů z hlediska ochran ovzduší a Soubor technicko provozních opatření, ve kterém jsou popsány mimořádné stavy a opatření, která je nutno při jejich výskytu provést.

V případě rekonstrukce stávající technologie nebo významné změně technologie zařízení není nutné řízení vedoucí k vydání územního rozhodnutí. Stavební povolení je však nezbytnou podmínkou jakékoliv významnější změny na zařízení. Jakákoliv stavba bez stavebního povolení je nepřípustná

3.3	Nakládání s odpady
3.3.1	Organizace

V současné době existuje mnoho privátních i veřejných organizací zabývajících se sběrem, přepravou, zpracováním a skládkováním odpadů. 

3.3.2	Technika

3.3.2.1	 Sběr a přeprava

Komunální odpad
Komunální odpad je heterogenní materiál s časově omezeným objemem a složením. 
Činnost na úseku manipulace s komunálními odpady lze rozdělit do dvou částí, jimiž jsou:

•	přeprava odpadu
•	dekontaminace odpadu

Sběr se provádí do kontejnerů o objemu 110 l, které jsou postupně nahrazovány 240 l kontejnery a sběrovými nádobami o objemu 1100 l.

Odpad shromážděný v kontejnerech je přepravován nákladními vozy s názvem KUKA (jsou určeny pro svoz odpadů z kovových nebo plastových kontejnerů o objemu 110 l ) nebo přepravními vozidly s názvem BOBR, které jsou určeny pro kontejnery 1100 l na skládky nebo k jejich zpracování či spálení.

S cílem přepravit maximální množství odpadů, je odpad uvnitř vozidla komprimován speciálními způsoby. U nás se používá dvou mechanismů, jimiž je stlačování rotační nebo lineární.

Beznádobový systém - plně mechanizovaný dopravní systém. Dopravním mediem je vzduch nebo voda. Výhodou je vysoký stupeň mechanizace; nevýhodou vysoké požadavky na investice.

Pytle na odpady – není s nimi obtížná manipulace oproti kontejnerům, splňují rostoucí požadavky na hygienu. Papírové pytle z hlediska ochrany prostředí jsou výhodnější.

Odpadní šachty – staví se toliko ve vysokopodlažních budovách. Odpad je vysypáván z míst zabudovanými v každém patře. Odpad je shromažďován na dně šachty do kontejnerů o objemu minimálně 1100 l. Zde jsou kladeny vysoké nároky na hygienu a bezpečnost (ventilace, bezinfekčnost a zvuková isolace.

Nebezpečné a ostatní odpady
Všechny druhy nebezpečných odpadů jsou shromažďovány do speciálních kontejnerů , jejichž kvalita musí být deklarována zodpovědnou osobou . Tyto kontejnery byly vyvinuty pro jednotlivé druhy odpadů. Přeprava odpadů se zabezpečuje v kontejnerech nákladními vozy do spaloven. Provozovatelé mají uloženo kontrolovat deklarovanou kvalitu v laboratořích. 

Všechny pytle a kontejnery, které se používají pro sběr odpadů, musí mít certifikát Státního zdravotního ústavu v Praze. Pro pevné nebezpečné odpady se používají barely KS o objemu 500 – 800 l z plastů nebo pozinkované oceli. Cena 1 kusu se pohybuje podle velikosti a použitého materiálu od 8000,- do 16 000,- Kč. Pro kapalné odpady se používají kontejnery vyráběné VEBA Roudnice nad Labem o objemu od 500 do 1 000 l. Cena takového kontejneru se pohybuje od 12 000 do 37 000,- Kč.

Zvláštním druhem nebezpečných odpadů jsou odpady ze zdravotní péče. Klinické sběrné krabice jsou různého druhu, např. KCA 20 l, papírové krabice o objemu 31 l a plastové o objemu 30 l a 60 l. Větší jsou barely o objemu od 70 l do 220 l, lišící se druhy vík. Náklad na tento druh kontejneru se pohybuje v řádu stokorun. V nemocničních spalovnách je spalování infekčního odpadu omezeno velikostí (až do velikosti kočky). Infekční odpad větších rozměrů je obvykle dopravován ke spalování do krematorií.

3.3.2.2	 Materiálové využití odpadů

Zákon o odpadech 125/1997 Sb. dává přednost materiálovému využití odpadů před energetickým využitím. Nově připravovaný zákon o odpadech má stejné priority.

3.3.2.3	 Spalování odpadů

V roce 1998 bylo v provozu 69 spaloven, splňujících českou legislativu. Z tohoto počtu je 22 spaloven určeno pro spalování nemocničních odpadů, 43 převážně menších spaloven pro spalování nebezpečných odpadů a jedna pro ostatní odpad, jak dokladuje tabulka 4.

Tabulka 4: Počty spaloven a jejich instalované kapacity
Druh spalovny	Počet spaloven	Instalovaný výkon [t/r]	
Komunální	3	640 000	
Nebezpečné	65	129 853	
Ostatní	1	700	
Celkem	69	770 553	

Spalovny komunálních odpadů
České republice jsou v současné době v provozu tři následující spalovny komunálních odpadů:

•	Praha s instalovaným výkonem 310 000 t;
•	Brno s instalovaným výkonem 240 000 t; a
•	Liberec s instalovaným výkonem 96 000 t.

Níže jsou uvedeny některé podrobnosti vztahující se na tyto spalovny

Spalovna komunálních odpadů a. s. Pražské služby, Praha – Malešice
Spalovna byla stavěna od roku 1990 do roku 1997, kdy byla uvedena do provozu. Má tři linky, z toho dvě v provozu, třetí do reservy. Instalovaný tepelný výkon činí 116 MW a teplo se využívá jednak pro vlastní potřebu spalovny a jednak pro otop ve městě. Kotle dodala ČKD Dukla. Mají válcové rošty a parní kotle s přirozenou cirkulací.čištění odpadních plynů bylo dodáno firmou Lentjes a tvoří jej elektrostatické odlučovače, za nimiž následuje dvoustupňové vypírání hydroxidem vápenatým obohaceným o Sorbalit ve dvou stupních (mokrosuchý proces). Spalovací teploty v kotlích dosahují úrovně 850 – 1 200 oC po dobu 2 sekund za posledním přívodem spalovacího vzduchu. Přívod odpadu do kotle je automaticky blokován pokud teplota ve spalovací komoře klesne pod 850 oC. Emisní monitoring zaznamenává koncentrace TZL, CO, HCL, SO2, NOx, TOC a průtok spalin. Uvažuje se o instalaci denitrifikace spalin selektivní nekatalytickou redukcí (SNKR) a odlučování PCDD+F ze spalin. 

SAKO Brno
Výstavba spalovny započala v roce 1986 a v podstatě dokončena v roce 1999.Spalovenské kotle jsou stejného druhu jako v Praze, dodala je ČKD Dukla. Spalovna má tři technologické linky, dvě jsou v provozu, třetí do reservy. Čištění spalin na principu mokrosuché vápnové metody dodal ABB FLAKT. Spalovna splňuje směrnice EU s výjimkou samočinného blokování přívodu odpadu při poklesu teploty pod minimální hodnotu. Tento rok byl ve spalovně stávající monitoring nahrazen novým, který dodala firma Fisher-Rosemont s výjimkou kontinuálního měření HF. Spalovna má instalovaný tepelný výkon 28 MW pro každý z kotlů.

Spalovna Termizo Liberec
Zařízení bylo uvedeno do provozu v roce 1999, kotle s pohyblivými rošty dodalo konsorcium Škoda – von Roll. Pro dosažení emisního limitu pro NOx se používá SNKR pomocí močoviny. 

Spaliny z kotle procházejí elektrostatickými odlučovači prachu a následnou třístupňovou pračkou, v níž se postupně vypírají vodou a NaOH. Spalovna vyhovuje všem ustanovením směrnice 94/67/EC s výjimkou emisního limitu pro PCDD a PCDF. Do května 2003 i tento limit však musí být dosažen. Spalovna má instalovaný elektrický výkon 2,5 MW a tepelný výkon činí 30,7 MW. Investiční náklad v úrovni roku 1999 činil 1,5 miliardy Kč.

Spalovny nebezpečných a ostatních odpadů
Vedle výše popsaných spaloven komunálních odpadů existuje dalších 66 zařízení pro spalování nebezpečných odpadů obvykle nižších výkonů. Jsou to spalovna v nemocnicích, v průmyslových podnicích i nezávislé spalovny. V současné době byla uvedena do zkušebního provozu moderní spalovna nebezpečných odpadů a. s. ALIACHEM, odštěpný závod 

Moravské chemické závody o roční kapacitě 10 000 t odpadu a hodinovém výkonu 1,5 t, která je schopna spalovat všechny druhy nebezpečných odpadů, včetně PCB. Spalovna vyhovuje jak směrnici 94/67/EC, tak i 13. nařízení vlády SRN. Vlastník zařízení plánuje, že zařízení bude využívat pro 3 000 t odpadu vlastní produkce a zbývajících 7 000 t bude využíváno podnikatelským způsobem. Zařízení bylo postaveno nákladem 1 miliardy Kč. Ostatní zařízení mají převážně nízký výkon, obvykle 0,1 – 0,4 t/h a jsou určena pro spalování odpadů řádově stovek tun za rok. Tato zařízení mají v současné době nedostatek odpadů, které přetahují lacinější skládky. Tento problém bude blíže objasněn v následující kapitole.

3.3.3	Ekonomie spalování odpadů
	
Ekonomie je s ohledem na podnikatelský způsob manipulace s odpady velice důležitý faktor. 

Sebelepší technologie, šetrná k životnímu prostředí, neobstojí, pokud je nákladnější než jiná alternativa. Proto je nutné, aby stát daňovými nástroji usměrňoval ceny a tím i priority v nakládání s odpady.

3.3.3.1	 Spalovny komunálního odpadu

Provozní náklady na spalování odpadů jsou v porovnáním s jejich ukládáním na skládky výrazně vyšší. V tabulce 5 jsou uvedeny průměrné ceny skládkování a v tabulce 6 pak ceny spalování komunálních odpadů v roce 1999. 

Tabulka 5: Průměrná cena skládkování odpadů v České republice

Druh odpadu na skládky	
Průměrný náklad [Kč/t]	
Komunální odpad	400 – 700	
Nebezpečný odpad	1 000 – 1 600	
Nebezpečný odpad ze spaloven	1 000 -1 600	
Nebezpečný odpad po stabilizaci	Cca. 2 500	

Tabulka 6: Ceny spalování a využití instalovaného výkonu ve spalovnách komunálního odpadu
Instalovaný výkon/Spalovna	Praha	Brno	Liberec	
Instalovaný výkon, [t/r]	310 000	240 000	96 000	
Množství spáleného odpadu v roce 1999 [t]	196 500	106 000	85 000	
Využití instalovaného výkonu, [%]	63.4	44.1	88.4	
Provozní náklad v roce 1999, [Kč]	264 000 000	199 000 000	60 000 000	
Dotace města v roce 1999, [Kč]	35 000 000	30 000 000	-	
Cena 1 t spáleného odpadu v roce 1999, [Kč]	1 345	1 877	706 +/	
+/ Výpočet provedený zpracovatelem

Jak lze vidět z tabulky 6, využití instalovaného výkonu spaloven v Praze i Brně je nízké, zejména v případě spalovny Brno. Cena 1 t spáleného odpadu v Brně se v uplynulé roce zvýšila, když město prodalo teplárenské sítě soukromému subjektu, který snížil spalovně výkupní cenu tepla. V případě vyššího využití by cena spáleného odpadu byla nižší. Nejlepší využití instalovaného výkonu má Liberec, spalovna byla využita v roce 1999 zhruba z 90 %. 

Investice do stávajících spaloven nejsou navzájem porovnatelné. Výstavba v Praze a Brně trvala po řadu let, včetně technologických změn a čištění odpadních plynů. Údaj o ceně liberecké spalovny ve výši 1,5 miliardy Kč je však aktuální v cenové úrovni roku 1999.

3.3.3.2	 Spalovny nebezpečných a ostatních odpadů

Náklady na spalování nebezpečných odpadů jsou výrazně vyšší než spalování komunálních odpadů. Ceny na úrovni roku 1998 jsou uvedeny v příloze 1, Tabulka II. Jedním z důvodů, proč cena se pohybuje v tak širokém rozmezí od 6000,- do 28 000 Kč je nedostatek odpadů a tím i nízké využití instalovaného výkonu. Investice do těchto spaloven jsou z různých let a jsou i ovlivněny řadou dodatečných úprav. Aktuální cenu (rok 2000) nám nabízí zařízení instalované a. s. ALIACHEM v MCHZ v Ostravě s ročním výkonem 10 000 t , které bylo pořízeno nákladem 1 miliardy Kč.
	
3.3.4	Rizika pro životní prostředí

Z hlediska legislativního se musí každá spalovna podrobit hodnocení vlivů na životní prostředí podle zákona 244/1992 Sb. Spalovny musejí odpovídat požadavkům nejlepší dostupné technologie, při nichž se uplatňují všechna kriteria ochrany životního prostředí, zejména však na ovzduší, kvalitu vod, půdy a ochranu přírody.

3.3.5	 Sociologické aspekty

Část nákladů na odpadové hospodářství hradí města v souladu se svými rozpočtovými možnostmi. Tak na příklad v hlavním městě Praha platí každý občan na odpadové hospodářství 43,-Kč měsíčně, respektive 516 Kč ročně. Dotace města na sběr, svoz a na zneškodnění odpadu činí ročně 115000000,- Kč.Touto sumou přispívá město každému občanovi částkou 8,- Kč měsíčně a 96,- Kč ročně.

3.4	Výhled do let 2005 – 2010
3.4.1	Odhad produkce komunálních odpadů

Podle koncepce MŽP ČR/2ú v letech 2000 – 2010 mírně vzroste produkce komunálního odpadu, zatím co se očekává mírný pokles odpadů z těžby uhlí a stálá úroveň jiných druhů odpadů. Pokud jde o produkci spalitelných odpadů, předpokládá se vývoj uvedený v tabulce 7.

Tabulka 7: Předpokládaný vývoj produkce spalitelných odpadů 

Druh odpadu	Přírůstek v letech
2000-2005	Přírůstek v letech 2006 - 2010	Předpověď množství spalitelných odpadů v roce 2010 (tisíce t)	
Komunální	3,6 %	10,0 %	V roce 2005: 4.700
V roce 2010: 5.170	
Nebezpečné	0 %	1 %	860	
Ostatní	0 %	0 %	10.175	

Z hlediska předpovědi množství komunálního odpadu má důležitou úlohu Směrnice Rady 1999/31/EC, o ukládání odpadů na skládky.

3.4.2	 Nebezpečné a jiné spalovny odpadů

Převážná část spaloven nebezpečného odpadu nebude schopna splnit emisní limity ve světle opatření obsažených v navržené směrnici (co do technických požadavků je blízká směrnice 94/67/EC o spalování nebezpečných odpadů) bez podstatných úprav technologie, jejich počet bude postupně klesat a budou vznikat nová zařízení vyšších výkonů a pro nepřetržitý provoz. 

Všechny tyto úvahy mohou být ovlivněno rozsahem spoluspalování, jehož legislativní zakotvení je předmětem zmiňované nové směrnice nacházející se v přípravě.

3.5	Spoluspalování
Podle připravené směrnice Evropské unie bude dosavadní možnost spalování odpadů mimo spalovny výrazně rozšířena, ale za přísných podmínek ochrany ovzduší, vody a půdy. Společné spalování odpadů s palivy se nazývá spoluspalování a má původ ve výrazu “coincineration”. Z průmyslových výrobních procesů přicházejí v úvahu především cementárny. 

Podmínky spalování v cementářských pecích (teplota, doba styku,oxidační atmosféra a navíc silně alkalické prostředí) jsou podobné spalovnám. Návrh směrnice respektuje cementářský proces, když stanoví emisní limit pro prach hodnotou 30 mg.mn-3 (spalovny nebezpečného odpadu 10 mg.mn-3) a emisní limit pro oxidy dusíku 800 mg.mn-3 (spalovny 200 mg.mn-3).

V současné době jsou v České republice v provozu cementárny a pece o výkonech:

Cementárna	Počet pecí a jejich výkon (t/den)	
Praha – Radotín	2 x 1000	
Králův Dvůr	1 x 500	
Čížkovice	1 x 2700	
Hranice	1 x 3000	
Mokrá	2 x 1600	
Prachovice	1 x 2000	

Jedná se o rotační pece pracující suchým způsobem. Cementárny spalují následující odpady:

Pneumatiky
Pneumatiky se spalují jako celé v množství:
•	Mokrá	cca 12 000 t/rok
•	Čížkovice cca 4 000 t/rok;
z toho 30 % jsou dovezené pneumatiky.

Odpadní oleje
Jako evidovaný sběr se uvádí sběr 22 000 t/rok opotřebených olejů, z toho cementárny spalují 12 000 t/rok. Vedle toho se spaluje v železárnách 8 000 t/rok a méně než 2 000 t/rok se vyváží do SRN. Regeneruje se 0,1 % evidovaného sběru. Odpadní oleje jsou považovány za druhotná paliva. To musí být prokázáno certifikátem státem pověřené zkušebny. Podmínkou pro jejich použití je, že při spalování nevznikají jiné látky než ze základního paliva. Přídavek oleje je legislativně omezen 25 % tepelného příkonu.

Rozpouštědla 
Rozpouštědel se spaluje celkem 4 000 t/rok.

Dehty
Jedná se o dehty převážně z hnědého uhlí. Cementárna Mokrá spaluje 12 000 t/rok, Prachovice 6 000 t/rok, a to jako certifikované paliva (viz odpadní oleje).

Plasty
V současné době probíhají zkoušky se spalováním tříděného odpadu obsahujícího 60 % plastů a cca 40 % dřevěného nekontaminovaného odpadu a papíru. Z celkového množství tohoto odpadu 360 000 t v roce 1999 by mělo být počínaje rokem 2001 postupně spalováno v cementárnách 100 000 t (každá cementárna asi 20 000 t). V současné době se rovněž zkoušejí postupy zplyňování plastů na dvou zařízeních s cílem vyrobit energetický plyn pro potřeby technologie a využít vzniklý dehet a koks jako druhotná paliva.

Shrnutí možností spoluspalování
Spoluspalování odpadů v průmyslových procesech není novinkou. Uplatňuje se po celé Evropě prakticky bez legislativních pravidel. Proto se právě stává předmětem nové směrnice, když orgány EU hodlají zabránit jejich spalování za podmínek, které jsou nepřijatelné pro životní prostředí. Stavby spaloven odpadů jsou investičně náročné. Naproti tomu v průmyslových procesech bude vždy zapotřebí paliv, jejichž ceny rostou a v budoucnu patrně výrazněji než dosud. Některé odpady představují pro hutě, cementárny a další vysokoteplotní procesy již dnes druhotná paliva, za jejichž spálení původce platí a tím výrazně přispívá k ekonomickému efektu výroby, např. cementu.. V tomto směru je velké nebezpečí spoluspalování pro provoz samotných spaloven odpadů, které jsou schopny prosperovat jen z příjmů za spálení odpadů.

3.6	Slabá místa
3.6.1	Problémy, které nutno řešit

V následujícím přehledu jsou porovnány požadavky Směrnice Rady 94/67/EC o spalování nebezpečných odpadů v českých spalovnách odpadů, jak jsou diskutovány po jednotlivých ustanoveních směrnice v tabulce 9:

Tabulka 9: Porovnání technických ustanovení směrnice 94/67/EC se s legislativou a skutečným stavem technologií spaloven v České republice
Ustanovení směrnice 94/67/EC	Skutečný stav ve spalovnách v ČR	
Povolení provozovat spalovnu odpadů (SO) a schválený seznam odpadů podle katalogu 	Obdobný postup pro povolení provozu SO. Pro realizaci nově stavěných zařízení je nutno mít dvě povolení, z nichž první je Územní rozhodnutí úřadů, které šetří legitimnost výstavby na daném pozemku; následuje Stavební povolení. V případě změn zařízení na stávajícím pozemku odpadá Územní rozhodnutí. Povolení k trvalému provozu vyžaduje mít schválený seznam odpadů, které lze spalovat, a to podle Katalogu odpadů	
A)	Žádost o povolení a rozhodnutí úřadů, vč. výsledků monitoringu musí být zpřístupněna veřejnosti
B)	Teplota ve spalovací komoře za posledním přívodem spalovacího vzduchu musí být minimálně 2 s při koncentraci O2 minimálně 6 % obj.
C)	Jestliže obsah halogenovaných organických sloučenin je větší než 1 %, vztaženo na Cl, teplota musí být zvýšena na nejméně 1100 oC
D)	Pro spalování kapalných a plynných odpadů obsah kyslíku ve spalovací komoře za posledním přívodem vzduchu musí být nejméně 3 % obj.
E)	Hořáky se automaticky zapnou, pokud teplota ve spalovací komoře klesne pod stanovenou mez ;
F)	Automatické blokování přívodu odpadu při poklesu teploty spalin ve spalovací komoře a při překračování emisních limitů v případě poruchy zařízení pro čištění spalin	A)	OK – Zákon o svobodném přístupu k informacím 

B)	Stejný požadavek má vyhláška MŽP ČR 117/1997 Sb. Jen několik spaloven této požadavek nesplňuje a většinou jsou mimo provoz

C)	Ve vyhlášce se počítá s teplotou dokonce vyšší, a to 1200 oC.

D)	 Stejné ustanovení

E)	Toto ustanovení není součástí české legislativy, ale převážná část spaloven jej splňuje
F) Toto ustanovení není v legislativě ČR. Asi polovina zařízení má instalováno blokování přívodu odpadu do spalovny při poklesu teploty, naproti tomu jen několik zařízení reaguje na výrazné překročení emisních limitů
	
Emisní limity (EL) podle směrnice 94/67/EC	Všechny emisní limity jsou v ČR mírnější než podle 94/67/EC. I když v současné době spalovny komunálních odpadů (SKO) jsou v souladu s platnou směrnicí 89/369/EC a na spalovny nebezpečných odpadů (SNO)jsou v EU kladeny daleko přísnější požadavky; všechny spalovny (SKO i SNO) budou muset vynaložit značné prostředky na implementaci; tato otázka je předmětem dotazníkového šetření u jednotlivých spaloven 	
Emisní limity pro odpadní vody z čištění odpadních plynů a povolení pro jejich vypouštění	Dosud nejsou a řídí se jen vodohospodářskými požadavky. Většina spaloven kvalitu vod z čištění odpadních plynů nesleduje. Jen nezávislé spalovny mají chemické ČOV.	
Příjem odpadů a jejich skladování	Je v souladu se směrnicí	
Obsah organického uhlíku ve strusce a škváře nesmí překročit 3% nebo ztráta žíháním 5 %	Dosud nejsou legislativní požadavky, nesleduje se	
Emisní monitoring: všechny spalovny mají povinnost měřit CO, SO2, NOx, TZL, TOC, HCl a O2 resp. HF a H2O (g)	V ČR tento rozsah povinností mají jen SNO o výkonu vyšším než 1 t/h odpadu a SKO nad 3 t/h (všechny tři);
naproti tomu o výkonu do 1 t/h měří jen T, CO a O2. Toto opatření je velmi finančně náročné pro SNO, které jsou většinou kapacitou do 1 t/h; doplnění zhruba 3,5 – 4 mil. Kč 	
Emisní limity PCDD + PCDF	Jsou již uplatněny novelou vyhlášky 117/97 Sb.a musí být dosaženy do 30. 4. 2003. Doposud je schopno plnit je jen asi 8 spaloven. 	
Plnění EL při kontinuálním monitoringu	V podstatě jen změna softwéru	

3.6.2	 SWOT

Spalovny komunálních odpadů (SKO) – potřeba investic do nových zařízení	Ke splnění směrnice 1999/31/EC je podle této studie při naplnění kapacity stávajících SKO zapotřebí postavit do roku 2010 nejméně další dvě SKO, Je však zapotřebí provést revizi dat o spalitelných odpadech; počet spaloven může být i větší 	
SKO – investice do stávajících spaloven	Investice do odlučování PCDD a PCDF ve spalovnách v Praze a Liberci, dosažení emisních limitů pro prach a NOx v Praze a Brně+ náklad v rozmezí 0,7 – 1 miliarda Kč	
Co se stávajícími spalovnami NO ?	Silně převažující část spaloven uvedených v příloze 1, tabulka I má instalovaný výkon v mezích 0,1 – 0,4 t/h. Většina z nich trpí nedostatkem odpadů ke spálení a tím i rostou ceny za spálení 1 t odpadu. Ty jsou dnes v rozmezí od 5000 do 30000,- Kč/t odpadu a ani při spodní hranici ceny není spalování výhodné pro původce, když ukládání odpadů na skládky je výrazně lacinější. Proto mnoho z nich patrně bude zrušeno. V současné době je mimo provoz asi 14 spaloven NO.
	
Spoluspalování	Rozsah uplatnění nelze odhadnout. Je však třeba počítat s tím, že použití odpadů, za jejichž spálení bude původce platit, bude pro výrobce cementu, oceli či dalších výrobků velmi výhodné. Již dnes se pálí odpadní oleje jako druhotná paliva.	

3.6.3	
Priority

Priorita 
K plné harmonizaci spaloven komunálních i nebezpečných odpadů s direktivami EU bude zapotřebí značných investic. Investice do spaloven stávajících komunálních odpadů lze odhadnout na 0,7 – 1,0 miliardu Kč. Příspěvek na tyto investice nutno hledat dílem v ISPA fondech EU a bankovních půjčkách, ty pak nejlépe od Evropské banky pro investice a rozvoj.

Priorita 
Mnoho stávajících spaloven nebezpečných odpadů není schopno přežít jako důsledek nezbytných investic do technologie. Podobně zanikla řada spaloven v zemích západní Evropy. 

Bude zapotřebí postavit asi dvě nové moderní spalovny o výkonu cca 10 000 t odpadu za rok. Cenu lze dobře odhadnout podle nákladu na výstavbu spalovny o stejném ročním výkonu v a. s. Aliachem, odštěpném závodu MCHZ v Ostravě, jejíž náklad dosáhl 1 miliardy Kč.
4	
Autovraky
4.1	Výrobky – 1990/2000
4.1.1	Výroba

Největším výrobcem osobních vozů v ČR je ŠKODA-AUTO, a.s. Mladá Boleslav.

4.1.2	Dovoz/vývoz

Problémem je stáří dovážených vozidel, čímž se stáří provozovaných osobních vozidel neustále zvyšuje (1988 – 12,1, 1999 – 13,7). Stáří všech provozovaných (nejen osobních) vozidel je ještě vyšší – 16,4 let. Toto konstatování je o to významnější, že průměrné stáří vozového parku v zemích EU je poloviční (to se projevuje především v ekonomické situaci demontážních firem, kdy v případě ČR je hodnota vymontovaných dílů zanedbatelná). 

4.1.3	Spotřeba

V roce 1999 bylo v ČR registrováno 5 082 176 motorových vozidel:
Rok	Osobní a dodávkové	Nákladní	Speciální nákladní	Autobusy	Malé motocykly	Motocykly	
1994	2 967 253	160 793	125 360	22 761	666 352	476 453	
1995	3 113 476	182 326	125 176	21 912	667 782	457 560	
1996	3 349 008	235 114	119 448	21 460	666 210	439 247	
1997	3 547 745	265 598	115 839	20 916	659 951	438 484	
1998	3 687 451	312 404	111 030	20 505	645 922	446 350	
1999	3 695 792	302 487	104 184	20 013	558 237	401 463	

Ve srovnání s EU má ČR v oblasti osobních automobilů (2,96 obyvatel/automobil) již vysoký stupeň motorizace (VB 2,4, Španělsko 2,6, SRN 2,1 obyv./auto). ) – za posledních 12 let se počet osobních automobilů v ČR zvýšil o 161%; za poslední 4 roky pak nárůst činí 10%. 

4.2	Odpady
4.2.1	Druhy

Podle Katalogu odpadů jsou autovraky součástí:

Kód	Název	Množství* v 1999 /t/	
160104	autovrak	1 895,1	
200305	autovrak	675,3	
*podle ISO – evidence odpadů v ČR (Český ekologický ústav)

4.2.2	Množství

V devadesátých letech stoupl počet ročně vyřazovaných vozidel v ČR na 100-130 000 - průměrné stáří vyřazovaných vozidel je 20 let. V roce 1999, díky zavedení nového systému zákonného pojištění motorových vozidel, bylo však odhlášeno 299 849 vozidel. Největší vliv na množství vyřazených vozidel mají:

•	počet registrovaných vozidel,
•	počet obyvatel na jeden automobil a hranice nasycení,
•	stáří vozového parku a z toho vyplývající stáří vyřazovaných vozidel.

4.2.3	Složení

Podle zahraničních údajů obsahují autovraky 70-80%hm. kovů (z toho 1-10% neželezných) a 20-30%hm. nekovového podílu (4-14% plasty, 3,5-7% pryž, 4-6% textil a kompozity, 3,5-4% sklo a 3,5-7,5% provozní kapaliny). V českých podmínkách lze předpokládat, že vzhledem k složení parku autovraky obsahují: 64%hm. železných kovů (železo, litina, ocel), 10,2%hm. neželezných kovů (0,7% Al, 0,15% Pb, 0,1% Cu, 0,05% Zn, 0,02% Mn), 11,3% plastů, 0,37% pryže, 0,48% textilu a kompozitů, 0,35% skla, 0,25% provozních kapalin (pohonné hmoty, oleje, mazací tuky, brzdové a chladicí kapaliny, kapaliny do ostřikovačů). 

4.2.4	Toky

Není dostatek relevantních informací

4.3	Právo
V současné době neexistuje v ČR právní předpis zabývající se autovraky. Na tento druh odpadu se vztahují platné právní předpisy pro odpadové hospodářství. Silniční zákon. 

4.4	 Nakládání
4.4.1	 Prevence

Spadá především do oblasti výrobců automobilů – materiálová unifikace, lehká rozebiratelnost, snadná vyměnitelnost dílů atd.

4.4.2	Organizace

Základními články organizace nakládání s autovraky v ČR jsou: autovrakoviště, provozy podniků Kovošrot, sběrná síť autovraků značky Škoda a následní zpracovatelé získaných materiálů (hutě, spalovny, cementárny, sklárny). Kovošrot Praha - autovraky jsou odebírány od posledních majitelů v jakémkoliv stavu, včetně pneu, bezplatně (Kovošrot Praha vybírá v JČ podle délky odvozu 0-250 Kč/autovrak); je vystaven doklad. To nedovoluje provádět úpravu na úrovni- většina ostatních firem nerespektuje požadavky ochrany životního prostředí. ŠKODA Auto podporuje dva zpracovatele autovraků značky Škoda – ŽDB Bohumín, Klan Kutná Hora – takto bylo zpracováno cca 5 000 vozů (tj. necelá 4% všech likvidovaných autovraků). Přibližně stejné množství prošlo podniky zabývajícími se sběrem a zpracováním šrotu. Zbytek autovraků končí na autovrakovištích (demontáž pouze barevných kovů, popř. náhradních dílů) bez záruky ekologického zpracování autovraku; cca 3500 autovraků je ročně exportováno.

4.4.3	Technika

4.4.3.1	Sběr

Přeprava na autovrakoviště je prováděna odtahovými prostředky, popř. po ose posledním majitelem.

4.4.3.2	Přeprava

Na kratší vzdálenosti se používají nízkoložné přívěsy na větší vzdálenosti se používá železniční přeprava naplocho lisovaných autovraků. 

4.4.3.3	Využití

K nejvýznamnějším zpracovatelům autovraků v ČR patří Kovošrot Praha, a.s. Podmínkou přijetí autovraku je odhlášení vozidla z provozu na dopravním inspektorátu; v takovém případě je vystaven doklad o ekologické likvidaci vozidla. Poté následuje odstranění provozních kapalin, demontáž pneumatik, drcení zbytku, magnetická separace železných kovů, separace barevných kovů (hliník, měď, zinek) a separace polymerních odpadů (plasty, guma, sklo, dřevo). Magnetický podíl (tzv. sbalky) je dodáván do hutí (pouze export, protože české hutě neakceptují zvýšený obsah zinku). Tímto způsobem je zpracováno cca 400 autovraků/rok, což je způsobeno především provozem tzv. autovrakovišť, kde poslední majitel dostane alespoň minimální úhradu. 

Významnou aktivitou v roce 1999 byla akce ŠKODA Auto, a.s. s názvem „Věrnost„; vztahuje se výhradně na vozy této značky. Sběrná síť je tvořena 255 obchodními místy této značky (značkovými servisy), 27 sběrnými místy a dvěma zpracovateli – ŽDB, a.s. – závod Recyklace, Klán, s.r.o. Kutná Hora. (ŠKODA-AUTO z obchodních důvodů dotuje tuto činnost částkou cca 3500 Kč/autovrak, což je cena obvyklá v EU (200 DM/autovrak). 

V těchto závodech se provádí ruční demontáž autovraků s kapacitou 15-30 autovraků/den. 

Obecné schéma zpracování autovraku představuje odstranění provozních kapalin, demontáž znovuvyužitelných náhradních dílů (u novějších vozů), demontáž částí určených k materiálovému využití (motor, most přední nápravy, skříň řízení, chladič, dveře, výfuk (katalyzátoru), nárazníky, reflektory, akumulátor, podstatná část kabeláže (barevné kovy), elektronika, plasty, pneumatiky, sklo) a úprava zbylé části lisováním, či drcením. 

V ČR existují 2 zařízení na drcení částečně demontovaných autovraků – Kovošrot Kladno, Metalšrot Tlumačov. Jedná se o zařízení firmy PWH (1800 kW) s projektovanou kapacitou 120 000 autovraků/rok, která je v současné době z výše uvedených důvodů nevyužita. 

Výstupem ze šrédrů jsou především ocelové sbalky velikosti zhruba 50-100 mm (ČSN 42 0030, druh 76). 

Na tato zařízení je navázána řada následných zpracovatelů materiálů z autovraků – barevné kovy (Kovohutě Příbram, PARTR Slušovice, MODIT Pavlovice), pneu (protektorovací firmy (např. TRAK Rakovník), zpracovatelé pryžové drtě (např. DARTA Uherský Brod), cementárny (např. TASY Mokrá)), oleje (např. VADS Bohumín), plasty (např. GUMOTEX Břeclav, RECO Rokytnice), sklo (CZ SKLOPAN Liberec, a.s.), katalyzátory (sběr - Sběrné suroviny Praha; zpracování - GALMET Průhonice, SAFINA Jesenice, LOVOCHEMIE Lovosice), spalitelný podíl.

4.4.3.4	Zneškodnění

Zneškodňován je především nekovový podíl z úpravy autovraků (25-30%hm.) na skládkách odpadů. 

4.4.4	Ekonomika

Hodnota autovraku, vzhledem k nákladům na jeho zpracování, je velmi nízká – do 500 Kč/t; při výkupní ceně 300 Kč/t je v současné době tato činnost ekonomicky nezajímavá. Náklady na zpracování autovraků tvoří především doprava autovraku (při středních cenách 20 Kč/km a vzdálenosti na sběrné místo – autovrakoviště 10 km to je 400 Kč/autovrak), úpravu na autovrakovišti (odstranění kapalin, akumulátoru, využitelných náhradních dílů (průměrná tržba za náhradní díly na autovrakovišti je 500 Kč/autovrak)), dopravu ke šrédrům (na kratší vzdálenosti se používají nízkoložné přívěsy na větší vzdálenosti se používá železniční přeprava (cca 1 Kč/tkm) naplocho lisovaných autovraků (cca 350-450 Kč/t)). Při cenách šrotu (100-150 DM/t) a kurzu Kč-DM, lze příjmovou položku zpracovatele autovraku ohodnotit částkou 2400 Kč/t - čistá ztráta se pak odhaduje na 1700 Kč/autovrak. 

4.4.5	Územní vazby

Budou zohledněny při konkretizaci návrhů sítě sběru a zpracování autovraků a realizovány v rámci připravovaných krajských koncepcí hospodaření s odpady. 

4.4.6	Rizika

K hlavním ekologickým rizikům patří především možnost úniku provozních kapalin, které samy o sobě mají charakter nebezpečného odpadu - oleje, mazací tuky, nemrznoucí kapaliny (etanol, tenzidy), brzdové kapaliny (glykoly a organická rozpouštědla), chladicí kapaliny (ethylenglykol), azid sodný (zdroj hnacího plynu v air-bagu), těžké kovy apod. To je významné především na tzv. autovrakovištích.

Z provozních hledisek jsou největším nebezpečím pro vybudování fungujícího systému sběru a zpracování autovraků výše uvedené ekonomické důvody, které nedovolují provádět úpravu na požadované technické a ekologické úrovni ve významném měřítku. Řešení jsou zřejmě především v legislativní oblasti.

4.4.7	Sociologické aspekty

Souvisí se skutečnostmi uvedenými v kap. 3.6 a nutností zvyšovat environmentální uvědomování občanů ČR.

4.5	Výhled – 2005/2010
4.5.1	Výrobky

Stupeň motorizace se v ČR ustálí na 2,4 osob/automobil, tzn. počet registrovaných automobilů bude cca 4,2 mil. (2015). 

4.5.2	Odpady

Hlavními faktory ovlivňujícími počet vyřazovaných vozidel jsou: počet registrovaných vozidel, stáří vyřazovaných vozidel a příjmová úroveň občanů. Při předpokládané rychlejší výměně by se v nejbližších 5-10 letech vyřazovalo 210-280 000 vozidel/rok. 

4.5.3	Koncepce

Koncepční řešení celé oblasti autovraků bude řešit především tyto hlavní oblasti:

•	procedury odhlašování vozidel z provozu 
•	vybudování efektivních systémů sběru 
•	zavedení ekonomických nástrojů podpory zpracování 
•	vývoj nových aplikačních oblastí pro materiály z autovraků

4.6	Úzká místa
4.6.1	
Směrnice EU

Návrhy Směrnic Rady COM(97)358 k vyřazeným vozidlům požaduje	Aktuální stav v ČR	
výrobci vozidel a dodavatelé součástek a polotovarů omezovaly v maximální míře používání nebezpečných látek	Závisí na firemní politice	
Výrobci vozidel konstrukcí vozů usnadňovaly demontáž autovraků	dtto	
při výrobě vozů používaly recyklované materiály	dtto	
autovraky byly demontovány (odstranění kapalin, pneumatik, akumulátoru, klimatizačního zařízení, airbagů, katalyzátoru a dalších nebezpečných součástí a materiálů) a u aut vyrobených po 1.1.2003 byly před drcením odstraněny všechny součástky obsahující olovo, rtuť, kadmium a šestimocný chrom	částečně	
byla vybudována vhodně rozložená sběrná síť pro autovraky	             NE	
po 31.12.1999 byly všechny autovraky zpracovávány v autorizovaných zařízeních	             NE	
byl zaveden systém odhlašování vozidel, vyžadující na majiteli potvrzení o předání autovraku do autorizovaného zařízení	             NE	
se náklady na zpracování autovraku přenášely od 1.1.2003 na výrobce či dovozce automobilů	             NE	
byl zaveden účinný systém znovuvyužití náhradních dílů vymontovaných z autovraků	             NE	
po roce 2002 bylo zhodnocováno 85% hmotnosti autovraku, z toho 80% musí být recyklováno nebo znovupoužito; po roce 2015 by se tyto limity měly zvýšit na 95%, resp. 90%	              -	
byly pro demontáž, návratnost a recyklovatelnost autovraku vypracovány evropské normy	              ?	
po 31.12.1999 bylo zajištěno označování materiálů standartními kódy	              ?	
byla vytvořena databáze autovraků	             NE	
výrobci a dovozci automobilů zveřejňovaly informace o míře použití recyklovatelných materiálů	              ?	

4.6.2	Swot

Současný systém sběru a zpracování autovraků v ČR má své silné a slabé stránky; budoucnost skrývá další hrozby avšak i příležitosti.

SILNÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO SYSTÉMU SBĚRU A ZPRACOVÁNÍ AUTOVRAKů V ČR:

•	vysoký stupeň motorizace

SLABÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO SYSTÉMU SBĚRU A ZPRACOVÁNÍ AUTOVRAKů V ČR:

•	není, až na výjimku, rozvinut
•	provoz ekologicky nezajištěných autovrakovišť

BUDOUCÍ PŘÍLEŽITOSTI PRO SYSTÉM SBĚRU A ZPRACOVÁNÍ AUTOVRAKů V ČR:

•	aplikace zásad směrnice EU

BUDOUCÍ HROZBY SYSTÉMU SBĚRU A ZPRACOVÁNÍ AUTOVRAKů V ČR:

•	nezavedení finančních toků podporujících recyklaci 

4.6.3	Priority

K obecným prioritám v nakládání s autovraky patří zásady specifikované ve Státní politice životního prostředí: minimalizace rizik (snížení rizik pro lidské zdraví a životní prostředí), minimalizace nákladů a sociální únosnost. 

Provozovatel zařízení je povinen ověřit zda autovrak neobsahuje další odpady a musí postupovat takto:

•	bezprostředně po převzetí autovraku z něj odstranit náplně, popř. ověřit že byly náplně vyjmuty již dříve,
•	demontovat znovuvyužitelné součásti a díly tak, aby se daly znovu použít nebo zamontovat do funkčního výrobku,
•	vymontovat nebo vyjmout ty části autovraku, které naplňují definici odpadu podle zákona a roztřídit je podle nebezpečných vlastností,
•	zbylé odpady po provedení operací nesmí mít nebezpečné vlastnosti 

K dosažení těchto cílů v ČR bude usilovat vybudování Národní recyklační sítě o kapacitě 50-80 000 vozidel/rok. Tato síť bude tvořena sběrnými místy, recyklačními stanicemi a recyklačními podniky; předpokládá se vytvoření cca 7 lokálních sítí (projekt Q-REC). Základní jednotkou bude lokální recyklační podnik, na který bude navázáno několik recyklačních stanic (specializovaných na určité značky). 

1.1.1.1.1.1	
5	Baterie a akumulátory
5.1	Výrobky-1990/2000
Baterie jsou zdroje elektrické energie generované přímou přeměnou chemické energie, které se skládají z jedné či několika primárních článků neschopných opětovného nabití. Rozlišují se 

Leclanchéovy (Zn-C), alkalické, rtuťové, Ag-Zn, vzduchem depolarizované, hořčíkové, Li-F aj. články. 

Akumulátory jsou sekundární elektrochemické články používané jako mobilní zdroje stejnosměrného elektrického proudu vyznačující se vratností přeměny chemické energie v elektrickou. Nejběžnějšími druhy jsou olověné (olověná deska pokrytá PbO2 jako anoda a porézní olověná deska s významným obsahem Sb, Sn, As jako katoda) a Ni-Cd akumulátory. 

•	Baterie – jeden nebo více primárních bateriových článků (nenabíjitelných)
•	Akumulátor – jeden nebo více sekundárních bateriových článků (nabíjitelných)
•	Bateriový paket – uspořádání článků v uzavřeném krytu, neuzpůsobeném pro otevření spotřebitelem
•	Spotřebitelská baterie nebo akumulátor – baterie nebo akumulátor použité ve výrobcích pro spotřebitele
•	Průmyslový akumulátor – akumulátor pro průmyslové účely, například pro staniční a trakční zdroje

5.1.1	Výroba

K nejvýznamnějším českým výrobcům spotřebitelských baterií patří RALSTON/BATERIA Slaný, olověných akumulátorů pak Autobaterie Česká Lípa, AKUMA Mladá Boleslav. Monopolním výrobcem průmyslových nikl-kadmiových akumulátorů v ČR je SAFT-FERAK Raškovice. Výroba baterií a akumulátorů se v ČR pohybuje /ks/:

Typ	1995	1996	1997	1998	1999	2000	
alkalické články	a
	a	a	a	a	a	
bezrtuťové baterie	a	a	a	a	a	a	
olověné akumulát.	a	a	a	a	2 500 000*	a	
Ni-Cd akumul.**	155 070	162 000	82 700	80 150	54 260	50 100	
Ostatní	a	a	a	a	a	a	
a – není známo
* VARTA-AUTOBATERIE Česká Lípa, z toho 1 000 000 exportováno (největší výrobce v ¡¡CR) 
** SAFT FERAK Raškovice, monopolní výrobce průmyslových Ni-Cd akumulátorů v ČR

5.1.2	Dovoz/vývoz

Asi 50% celkové roční spotřeby spotřebitelských baterií a akumulátorů v ČR (cca 85-100 mil. ks) se dováží (cca 40% dovozu pochází od nespecifikovaných výrobců). 

5.1.3	Spotřeba

V České republice je na trhu baterií nekontrolovaný stav - výrobci a dovozci nemají povinnost prokazovat kvalitu článků nebo baterií autorizovanou zkušebnou, a proto se na trhu v ČR prodávají baterie často v nízké kvalitě, hlavně nezjistitelného původu, které podstatně zatěžuji komunální odpad a životní prostředí. V současné době připadá 90% používaných spotřebitelských baterií na alkalické burelové články (obsah Hg pod 0,025%) a na bezrtuťové Zn-C baterie. V ČR lze odhadnout celkovou roční spotřebu baterií různých druhů na 100 mil. kusů; spotřebu průmyslových Ni-Cd akumulátorů na 60 000 ks/rok. 

5.2	Odpady
5.2.1	Druhy

Upotřebenými bateriemi nebo akumulátory jsou baterie nebo akumulátory, které nejsou opakovaně použitelné a jsou určeny k regeneraci nebo k odstranění. Podle Katalogu odpadů k nim patří: (viz kap. 2.2).

5.2.2	Množství

Produkce odpadů baterií a akumulátorů podle Informačního systému o odpadech (ISO, provozovaný na základě zákonné povinnosti původců Českým ekologickým ústavem) v roce 1999 byla:

Kód	Název	Kód podle B.ú.	Množ.
/t/rok/	
160601	galvanické články sekundární: olověný akumulátor	Y31	26 444	
160602	galvanické články sekundární: nikl-kadmiový akumulátor	Y26	446	
160603	galvanické články primární: suchý galvanický článek s obsahem rtuti	Y29	6,4	
160604	suchý a mokrý alkalický galvanický článek	Y35	125	
160605	ostatní neuvedené články		86,3	
200120	galvanický článek elektrický suchý anebo mokrý 	Y26, Y31, Y34	1 294,4	

V polovině 90. let se výskyt odpadů baterií (bez olověných akumulátorů) odhadoval na cca 4000 t/rok; výskyt olověných akumulátorů na 30 000 t/rok (návratnost 60-65% -1996). 

5.2.3	Složení

U suchých galvanických článků vyráběných firmou RALSTON/BATERIA Slaný (typ Wonder) je anoda tvořena zinkovým kalíškem a katodu představuje směs MnO2 a acetylénových sazí v 25%-ním roztoku ZnCl (bez NH4Cl); obsah Cr, As, Sb, Ni je v 0,00x%. Olověný akumulátor s ebonitovým obalem obsahuje 55-60% Pb, 6% ebonitu, 3% PVC a 10% elektrolytu (zředěná kyselina sírová); akumulátor s polypropylenovým obalem obsahuje 60% Pb, 22% polypropylenu, 3% PVC nebo polyetylenu a 15% elektrolytu. Nabíjecí olověné akumulátory do dětských hraček obsahují 65 hm. % Pb. 

Nikl-kadmiové akumulátory obsahují 32% Fe, 26% Ni, 19% podílů s obsahem Cd, 3% plastů a pryže a 20% elektrolytu (vodný roztok KOH+LiOH s obsahem 1 mg Cd/l a 4 mgNi/l). Tyto zdroje proudu používané např. i v kapesních kalkulačkách, mobilních telefonech, kamerách, naslouchacích přístrojích obsahují až 15 hm. % Cd. 

5.2.4	Toky

Není dostatek relevantních informací 

5.3	Právo
V současné době neexistuje v ČR specifická právní úprava pro nakládání s bateriemi. 

V současnosti je třeba se respektovat následující dokumenty:

Státní politika životního prostředí -
•	povinnost vypracovat koncepce, resp. regionální a národní plány nakládání s odpady k důslednému uplatnění v souladu s požadavky přístupných směrnic EU, včetně vytvoření spolehlivé informační základny s rozpracováním na jednotlivé oblasti, mezi nimiž je vyjmenováno i nakládání s použitými bateriemi a akumulátory,
•	uvést do praxe – vytvořit podmínky pro vybudování efektivních systémů založených na povinnosti zpětného odběru a využití upotřebených galvanických článků a baterií a elektrických akumulátorů,
•	zajistit, aby při respektování priority prevence vzniku odpadů a opětovného použití dosáhly systémy založené na povinnosti zpětného odběru těchto cílů:
•	do 31. 12. 2005 zabezpečit dosahování limitu obsahu těžkých kovů a značení u baterií a akumulátorů uváděných na trh,
•	nejpozději od 1. 1. 2003 je zakázáno na trh uvádět baterie obsahující:
I.	nad 0,0005 hmotn. % rtuti včetně případů, kdy jsou tyto baterie a akumulátory zabudovány do zařízení, knoflíkové články a baterie sestavené z knoflíkových článků, jejichž obsah rtuti nepřevyšuje 2 hmotn. %, jsou vyjmuty z tohoto zákazu,
II.	nad 0,025 hmotn. % kadmia,
III.	nad 0,4 hmotn. % olova a na alkalické manganové baterie obsahující nad 0,025 hmotn. % rtuti,
IV.	nejpozději od 1. 1. 2003 je zakázáno na trh uvádět baterie neoznačené symbolem separovaného sběru a označením druhu těžkého kovu.

Zákon č. 125/1997 Sb., o odpadech, ve znění zákona č. 167/1998 Sb.: řeší problematiku vyřazených baterií a akumulátorů jen obecně. 

Nařízení vlády č. 31/1999, kterým se stanoví seznam výrobků a obalů, na něž se vztahuje povinnost zpětného odběru, a podrobnosti nakládání s obaly, obalovými materiály a odpady z použitých výrobků a obalů:
Příl. 1 Seznam výrobků, na které se vztahuje povinnost zpětného odběru
Zpětnému odběru podléhají:
2. Elektrické akumulátory (kód celního sazebníku 8507)
3. Galvanické články a baterie (kód celního sazebníku 8506)

Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 334/1999 Sb., kterou se mění vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 337/1997 Sb., kterou se vydává Katalog odpadů a stanoví další seznamy odpadů (Katalog odpadů):

Akumulátory a baterie jsou uvedeny ve Žlutém seznamu odpadů:

Kód odpadu dle OECD	Název odpadu	
AA170	Olověné akumulátory, celé nebo drcené	
AA180

	Upotřebené baterie a akumulátory, celé nebo drcené, s výjimkou olověných  
akumulátorů a odpad z výroby baterií a akumulátorů, jinde neuvedený nebo 
nezahrnutý	
AD130
	Fotoaparáty k jednomu použití, s bateriemi

Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 338/1997 Sb., o podrobnostech nakládání s odpady: 

Nakládání s bateriemi a akumulátory se obecně týkají Podrobnosti nakládání s nebezpečnými odpady, které upravují shromažďování a skladování nebezpečných odpadů, Technické požadavky na zařízení ke zneškodňování odpadů a zařízení k úpravě a využívání nebezpečných odpadů, způsob hodnocení odpadů podle vyluhovatelnosti a seznam nebezpečných odpadů, které je zakázáno ukládat na skládky. 

Přímo jsou baterie či akumulátory jmenované v těchto částech vyhlášky:
Příloha č. 5 – A. Odpady, které nesmějí být ukládány na skládky - 9. Olověné a nikl-kadmiové akumulátory.

Tabulka č. 1 – Skupiny odpadů určené k využití či zneškodnění - Q6 Nepoužitelné části (např. vyřazené baterie, …)
Materiály, které obsahují některou složku uvedenou v Tab. č. 4 (tj. Složky potenciálně nebezpečných odpadů) - 38 Baterie a akumulátory

Tabulka č. 6 – činnosti, při kterých mohou vznikat nebezpečné odpady - A246 výroba baterií a suchých článků

Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 339/1997 Sb., o hodnocení nebezpečných vlastností odpadů.

Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 301/1998 Sb., kterou se stanoví seznam chemických látek a chemických přípravků, jejichž výroba, uvádění na trh a používání je omezeno.

5.4	Nakládání
5.4.1	Prevence

Významným prvkem je přechod na olověné akumulátory s prodlouženou životností a na bezúdržbové systémy. Nikl-kadmiové akumulátory mohou být, po ukončení provozu v železničních vagónech a lokomotivách, tramvajích a trolejbusech městské dopravy, kdy jejich kapacita poklesla na 60 - 70 % jmenovité hodnoty, dále použity jako náhradní zdroje elektrické energie. Osvědčily se tak jako akumulátorové baterie v systému s větrnými elektrárnami jako náhradní zdroje energie. Bylo zjištěno, že nikl-kadmiové akumulátorové baterie vyřazené z provozu českých drah mohou být takto využívány ještě 10 – 15 let.

5.4.2	 Organizace

V případě olověných akumulátorů je schéma toku odpadů od původců (právnické osoby, obce) až ke konečnému zpracovateli (Kovohutě Příbram) dvoustupňové. Od původců shromažďují odpady podniky Sběrných surovin, Kovošroty, či různé soukromé firmy, popř. prodejní místa nových olověných akumulátorů. Od těchto subjektů vykupují odpadní olověné akumulátory například firmy VYDRUS, ŠROTKOV, CULEK, popř. AKUMA, BANNER, BOSCH, AUTOBATERIE a dodávají takto shromážděné odpady konečnému zpracovateli (firma AUTOBATERIE Česká Lípa platí svým prodejcům za zpětně odebrané nefunkční olověné akumulátory vlastní výroby 1,50 Kč/ks a posílá je do KOVOHUTÍ Příbram.) Existuje tedy v ČR paralelní systém sběru odpadních olověných akumulátorů organizovaný jak odpadovými firmami, tak některými prodejci nových olověných akumulátorů.

Firma EKOGALVA organizuje od roku 1996 sběr suchých galvanických článků po celé ČR. 
Objem přejímaných baterií je velmi malý v porovnáním s množstvím expedovaným na trh. 
Příčinou je vyšší cena za recyklaci než cena za uložení na skládku nebo podobné zneškodnění. 

SAFT FERAK, a.s. zahájil sběr průmyslových Ni-Cd akumulátorů v r. 2000.

5.4.3	Technika

5.4.3.1	 Sběr

V ČR se sběrem suchých a mokrých galvanických článků zabývá několik firem, které předávají sebrané baterie ke spálení ve spalovnách nebezpečného odpadu, na skládky nebezpečného odpadu, nebo jedinému zpracovateli firmě EKOGALVA ve Žďáru nad Sázavou. Kromě toho probíhají v různých obcích pouliční sběry baterií do speciálních kontejnerů, na řadě míst v republice byl zaveden sběr baterií ve školách.

V minulosti byly v ČR pokusně zavedeny dva systémy sběru vyřazených baterií. Bezúplatný sběr baterií v obchodní síti byl se 4% účinností vyzkoušen v Příbrami. Zálohový sběr byl vyzkoušen v Semilech, kde byl dlouhodobý pokus založen na zálohování (4 Kč/ks, nálepka) nově nakoupených baterií a vrácení zálohy při odevzdání vyřazených baterií v obchodní síti s 60% účinností. 
S úspěchem byl zálohovaný sběr suchých galvanických článků odzkoušen v letech 1992 - 1997 také ve Žďáru nad Sázavou, kde byla k tomuto systému sběru přijata Vyhláška o separovaném sběru suchých galvanických článků. Obchody zapojené do tohoto systému sběru byly vybaveny sběrnými plastovými kontejnery na shromažďování baterií, město zabezpečilo smlouvou výměnu plných nádob za prázdné a nezávadné zneškodnění (recyklaci). Obchody byly povinny účtovat za každou prodanou baterii k běžné tržní ceně zálohu ve výši 2,- Kč s tím, že za odevzdané použité baterie nebylo možno žádat zpět peníze ani nebylo možno za vyšší počet odevzdaných použitých baterií než koupených žádat doplatek nebo snížení nákupní ceny. Tržní cena bez zálohy byla účtována v případě, že kupující poskytl protihodnotou za nově kupované baterie stejný počet použitých baterií (nezávisle na druhu baterií). Zkušenosti s praktickým provozováním systému: 

•	tento způsob zálohování vešel poměrně snadno a rychle do povědomí občanů (občan byl motivován).
•	způsob zavedení je jednoduchý, neklade vysoké organizační nároky na zúčastněné strany (obchodník - občan – město).
•	obchodními organizacemi byl tento systém přijat dobře i z toho důvodu, že částka 2,- Kč, kterou je občan povinen zaplatit navíc pokud neodevzdá použité baterie, šla obchodníkovi do zisku. Míra zisku obchodních organizací se výrazně snížila praktickou funkčností zálohování.

Efektivnost systému byla prokázána tím, že se podařilo ročně sebrat cca 3 tuny použitých baterií od 24 000 obyvatel.

Tato vyhláška byla v roce 1997 zrušena z údajného důvodu neslučitelnosti s evropskou legislativou. Po zrušení vyhlášky se sběr použitých baterií snížil cca na 1/3 původního množství.

5.4.3.2	Přeprava

Přeprava odpadních baterií a akumulátorů se uskutečňuje po silnici či železnici s respektováním příslušných právních předpisů pro přepravu nebezpečných věcí. Nutnost vedení evidence přepravy nebezpečných odpadů (6 kopií!!!) pro každou jednotlivou dodávku značně administrativně zatěžuje výkup akumulátorů. 

5.4.3.3	Využití

Olověné akumulátory:
Hlavním zpracovatelem olověných akumulátorů v ČR jsou Kovohutě Příbram, a. s. Od října 1997 je v Kovohutích Příbram, v provozu nová šachtová pec na zpracování akumulátorů s technologií firmy Varta, která dovolila postupný nárůst sběru a technologicky a kapacitně bezproblémového přepracování použitých akumulátorových baterií a výroby olova z těchto druhotných surovin; tato technologie umožňuje zpracovávat akumulátory celé, včetně obalu. 

Odpadla tím potřeba třídění a rozdružování akumulátorů a zbavování kyseliny ve více lokalitách v republice. V říjnu 2000 byla uvedena do provozu technologie využívající akumulátorovou kyselinu sírovou k úpravě pH při odstraňování těžkých kovů ze skládkových vod. Pevný podíl se upraví přídavkem struskotvorných a kamínkotvorných přísad. Výsledkem oxidačně-redukčních pochodů v šachtové peci je surové olovo, struska (vitrifikovaný podíl) a kamínek (směs PbS a CuS). Surové olovo se dále rafinuje a struska a kamínkem se skládkují. Samozřejmostí je dokonalé zpracování kychtových plynů (řízené dávkování vápenného hydrátu) a úletu za filtrem. Z 1 t olověných akumulátorů lze získat 0,55-0,60 t olova. Na výrobu olova navazuje pyrometalurgické zpracování Ag-pěn na Ag-anody s obsahem 99% Ag a Au. V roce 1998 zpracovaly Kovohutě Příbram přes 20 000 t olověných akumulátorů, čímž bylo dosaženo účinnosti sběru cca 75 %. V roce 1999 (leden až září) vykazoval vývoj zvýšení účinnosti sběru na 79 - 80 %. 

Průmyslové nikl-kadmiové akumulátory:
Výkupem nikl-kadmiových akumulátorů se v ČR zabývá řada firem, které buď vyvážejí celé akumulátory, nebo provádějí jejich demontáž a vyvážejí pouze niklové desky. V ČR neexistuje recyklační zařízení na kadmiové desky z akumulátorů. Zařízení na úpravu NiCd-akumulátorů a NiFe-akumulátorů (pouze průmyslových) je k dispozici a v provozu ve firmě NIMETAL, spol. s r. o., Tursko s kapacitou 700 t/rok. Jedná se o demontáž a třídění na složky, které jsou předávány jiným firmám, buď jako druhotné suroviny k využití (železné obaly do hutí, Ni a Cd vývoz do Francie), nebo jako odpady ke zneškodnění. SAFT – FERAK jako monopolní výrobce v ČR plánuje rozšířit sběr NiCd-akumulátorů s následným exportem do recyklačního závodu Saft AB, Oskarshamn ve Švédsku s tím, že recyklovanou aktivní hmotu pak použije na výrobu nových výrobků.

Suché galvanické články s obsahem rtuti:
Společnost EKO-VUK zavedla pro výrobce, obchod i obce bezplatný sběrový systém nefunkčních knoflíkových baterií formou:
•	zásilkové služby odebírají od zákazníků za dohodnutou cenu na dobírku knoflíkové baterie, uložené do speciálně vyrobených krabiček s otvory rozměrově odpovídajícími knoflíkovým bateriím a označením druhu odpadu a adresou zpracovatele.
•	zpětného odběru s využitím distribuční obchodní sítě firmy Melichar. V tomto systému se odebírají upotřebené knoflíkové baterie a původci za ně obdrží dohodnutý podíl nového zboží.

Těmito způsoby sebere EKO-VUK ročně 300 až 500 kg knoflíkových baterií s obsahem rtuti a drahých kovů.

Tato firma rovněž zpracovává knoflíkové baterie s obsahem rtuti. Recyklace sekundární rtuti z odpadů je ekonomicky přijatelná při obsazích nad 10 % rtuti. Z důvodů ochrany životního prostředí se provádí demerkurizace i při podstatně nižších obsazích rtuti. V hodinkách, fotoaparátech, digitálních hrách apod. se používají knoflíkové baterie, z nichž mnohé obsahují 0,4 – 30 % rtuti. To znamená, že po ukončení jejich životnosti je nutno s nimi zacházet jako s nebezpečným odpadem a zajistit jejich ekologické zneškodnění. Stříbrozinkové baterie (3 % Hg) se v ČR zčásti vyvážejí na zpracování do zahraničí, zbytek odebírá EKO-VUK a zpracovává žárovou demerkurizací (využívá se Ag a Hg). S ohledem na vysokou těkavost elementární rtuti a její nebezpečnost pro životní prostředí (nehledě na skutečnost, že jde o drahou dováženou surovinu) by bylo žádoucí zvýšit podíl recyklace na spotřebě rtuti v ČR.

Suché a mokré alkalické galvanické články a ostatní galvanické články:
Jediným zpracovatelem suchých galvanických článků (SGČ) v ČR je firma EKOGALVA, která přebírá na recyklaci všechny typy suchých galvanických článků a baterií včetně knoflíkových (primární články). Výše specifikovaný odpad je v praxi nemožné přebírat od původců odpadu dle jednotlivých katalogových komodit, a proto je přijímán netříděný.Významnou skutečností je, že odběratelé materiálů z úpravy SGČ požadují vysokou kvalitu z hlediska cizích příměsí a obsahu škodlivých látek, zejména rtuti nebo kadmia; například recyklovaný zinek, aby se stal prodejný na trhu, musí mít minimální čistotu 99,6 % (podobné nároky mají i zpracovatelé uhlíkových tyčinek, oxidu manganičitého, lepenky, pocínovaného oceli a plastů).

Základní operací před zpracováním SGČ je důsledné třídění článků a baterií dle typu, rozměru, elektrochemického systému, výrobce a obsahu škodlivin. Následuje individuální demontáž, spojená se separací jednotlivých frakcí systému galvanických článků. Tento postup je sice náročný na podíl ruční práce a automatizaci recyklační linky, ale získává se výhoda zpracovávat jednotlivé typy SGČ samostatně, což se promítne do kvality výstupních surovin a snižuje se energetická náročnost provozu. Postup je chráněn užitným průmyslovým vzorem u Českého úřadu pro patenty a vynálezy. Přestože kapacita poloprovozu recyklace SGČ je 60 t/rok, bylo v roce 1998 zpracováno pouze 13 t suchých a mokrých galvanických článků.

5.4.3.4	Zneškodnění

Vyřazené baterie, popř. zbytky po jejich zpracování lze uložit na skládkách nebezpečného odpadu. Tímto způsobem se také zneškodňují zbytky ze zpracování olověných a NiCd akumulátorů.

5.4.4	Ekonomika

Podobně jako u všech chemických a metalurgických procesů, ekonomie recyklačních činností silně závisí na velikosti závodu. Z toho důvodu je zpracování vyřazených baterií a akumulátorů soustředěno jen do velmi omezeného počtu závodů na světě. Náklady odesílatele na odpad (šrot)/použité baterie a akumulátory závisejí na aktuální ceně niklu a kadmia. V současné době činí cena recyklace přenosných článků cca 8 Kč/kg a pro průmyslové články cca 4 Kč/kg (dodáno do recyklačního závodu). Recyklační závod firmy SAFT ve Švédsku je integrován přímo do firemního závodu na výrobu průmyslových Ni-Cd akumulátorů a recyklovatelné kadmium je ihned použito pro výrobu nových akumulátorů.

5.4.5	Územní vazby

Problémem je především logistika systému sběru a zpracování odpadních baterií a akumulátorů. Lze předpokládat, že významným příspěvkem řešení budou zpracovávané krajské koncepce hospodaření s odpady. 

5.4.6	Rizika

Ekologická závadnost primárních článků spočívá v obsahu toxických složek (Hg, Pb, Ni, Cd atd.). Jedná se především o Zn-Mg baterie do hodinek a fotopřístrojů (30 hm. % Hg). Baterie přispívají k celkovému obsahu Hg v komunálním odpadu 80-90%! Elektrolytem olověných akumulátorů je 22-28% kyselina sírová; v případě NiCd akumulátorů to je vodný roztok KOH a LiOH s obsahem Cd a Ni v koncentraci 1 mg/l, resp. 4 mg/l! 

Nabíjecí olověné akumulátory do dětských hraček obsahují 65 hmotn. % Pb; také zdroje proudu používané např. i v kapesních kalkulačkách, mobilních telefonech, kamerách, naslouchacích přístrojích obsahují až 15 hm. % Cd. 

Ke špatné ekologické bilanci baterií přispívají nejen těžké kovy, ale také energetická bilance baterií. Primární baterie spotřebuje ke své výrobě 40 – 50x více energie, než jí poté dává k dispozici. Tato bilance se může zlepšit používáním baterií a akumulátorů, které je možné opět nabíjet.

V organizační oblasti lze za možné ohrožení systému sběru a zpracování baterií a akumulátorů v ČR označit současné ekonomické podmínky, kdy nejlevnějším řešením je skládkování odpadů.

5.4.7	Sociologické aspekty

Klíčovým faktorem zavedení úspěšných systémů sběru a zpracování baterií a akumulátorů je dostatečná informovanost obyvatel o potenciálních rizicích spojených s nesprávným používáním těchto zdrojů proudu a jejich odpadů. 

5.5	Výhled - 2005/2010
5.5.1	Výrobky

Spotřeba baterií a akumulátorů v ČR v nejbližších letech bude zaznamenávat stoupající tendenci s ohledem na vývoj motorizace, mechanizace a miniaturizace. Vzhledem k perspektivnímu využití Ni-Cd akumulátorů v elektromobilech lze předvídat i nárůst spotřeby těchto zdrojů proudu. Prodej průmyslových Ni-Cd akumulátorů SAFT-FERAK se předpokládají do roku 2010 ve výši 50 000 – 60 000 ks/rok.

5.5.2	Odpady

Produkce odpadů bude odpovídat nárůstu spotřeby výrobků a velikost toku odpadních baterií a akumulátorů ke zpracování bude odvislá od účinnosti vybudovaného systému a uvědomění obyvatel. Specifikou Ni-Cd akumulátorů je jejich dlouhá životnost (10-20 let) v mnoha aplikacích, takže v současnosti jsou vyřazovány akumulátory vyrobené v 80. Letech.

5.5.3	Koncepce

Systém sběru a zpracování baterií a akumulátorů nelze vybudovat a efektivně provozovat bez ekonomické účasti výrobců a dovozců. V případě odpadních olověných akumulátorů třeba plošně pokrýt jednotlivé regiony ČR sběrnými místy a tato místa technicky zabezpečit. 

Kovohutě Příbram jsou připraveny splnit roli garanta takového sběru v oblastech, kde nebude fungovat systém sběru organizovaný jinými subjekty. 

5.6	Úzká místa
5.6.1	Směrnice EU

Pro baterie a akumulátory platí tyto směrnice ES:

•	Směrnice Rady 91/157/EEC z 18. 3. 1991 o bateriích a akumulátorech obsahujících některé nebezpečné látky
•	Směrnice Komise 93/86/EEC ze 4. 10. 1993 zavádějící dosažený technický pokrok do směrnice Rady o bateriích a akumulátorech obsahujících některé nebezpečné látky
•	Směrnice Komise 98/101/EC z 20. 12. 1998 zavádějící dosažený technický pokrok do směrnice Rady 91/157/EEC o bateriích a akumulátorech obsahujících některé nebezpečné látky

Požada      Požadavky zásad Aproximační strategie 	Aktuální stav v ČR	
Zákaz uvádění na trh baterií a akumulátorů obsahujících více než 0,0005 hmotn. % rtuti, včetně případů, kdy jsou tyto baterie a akumulátory zabudovány do zařízení. Knoflíkové články a baterie složené z knoflíkových článků s obsahem rtuti nižším než 2 hmotn. % jsou z tohoto zákazu vyjmuty	            NE	
Povinnost zajistit organizaci separovaného sběru baterií a akumulátorů, případně i vytvoření systému zálohování a využití dalších ekonomických nástrojů např. na podporu recyklace	            NE	
Systém označování baterií a akumulátorů symbolem separovaného sběru jak je ustanoveno směrnicí 93/86/EEC	            NE	
Systém označování symbolem upozorňujícím na obsah těžkého kovu	            NE	
Povinnost výrobců označovat baterie a akumulátory příslušným způsobem a zavést případné sankce	            NE	

5.7	Swot
Současný systém sběru a zpracování baterií a akumulátorů v ČR má své silné a slabé stránky; budoucnost skrývá další hrozby avšak i příležitosti. 

SILNÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO SYSTÉMU SBĚRU A ZPRACOVÁNÍ BATERIÍ A AKMULÁTORů V ČR:
Olověné kumulátory:
•	vysoká návratnost nefunkčních olověných akumulátorů v ČR (80%),
•	provoz organizace s dostatečnou a moderní zpracovatelskou kapacitou (KOVOHUTĚ Příbram) pokrývající potřeby ČR,
•	,cestou prodejců,

Průmyslové Ni-Cd akumulátory:
•	pouze jeden výrobce Ni-Cd průmyslových akumulátorů vlastněný strategickým zahraničním investorem (SAFT) s recyklačními kapacitami,

SLABÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO SYSTÉMU SBĚRU A ZPRACOVÁNÍ BATERIÍ A AKMULÁTORů V ČR:
Olověné kumulátory:
•	nedostatečná ekonomická motivace ke sběru,závislost zpracovatele nefunkčních olověných akumulátorů na světových cenách olova,
•	nízká míra zapojení výrobců a dovozců do vzniku koncepce a realizace sběru,
•	existence firem profitujících na sběru nefunkčních olověných akumulátorů bez ekologických investic.

Průmyslové Ni-Cd akumulátory:
•	deformace situace v ČR, kdy se akumulátory předávají k hutnímu zpracování a kadmium, jako ekonomicky neatraktivní součást, se skládkuje,

BUDOUCÍ PŘÍLEŽITOSTI PRO SYSTÉM SBĚRU A ZPRACOVÁNÍ BATERIÍ A AKMULÁTORů V ČR:
Olověné kumulátory:
•	vybudování „zálohového“ systému, či použití jiných ekonomických nástrojů, který bude eliminovat závislost zpracovatele na světových cenách olova.
 
Průmyslové Ni-Cd akumulátory:
•	snadná recyklovatelnost a znovuvyužitelnost materiálů,
•	kvalitní právní předpisy

BUDOUCÍ HROZBY SYSTÉMU SBĚRU A ZPRACOVÁNÍ BATERIÍ A AKMULÁTORů V ČR:
Olověné kumulátory:
•	dovoz akumulátorů s vysokými ekologickými riziky,
•	nefunkční systém sběru.

Průmyslové Ni-Cd akumulátory:
•	neodhadnutelné množství vyřazovaných akumulátorů,
•	neznámé množství importovaných odpadů Ni-Cd akumulátorů,
•	staré zásoby Cd elektrod

5.7.1	Priority 

Je třeba zajistit fungující systém sběru a zpracování baterií a akumulátorů.

6	Kaly z čištění odpadních vod
6.1	Odpady
6.1.1	Druhy:

a) stabilizovaný kal z komunálních a podobných čistíren odpadních vod;
č. katalogu 19 06 01
b) stabilizovaný kal z čistění komunálních odpadních vod, č. katalogu 19 08 05

6.1.2	Množství

738 tis. tun mokrého kalu (průměrná sušina je 23,83%; evidence odpadů z r. 1998). Počet ČOV v ČR: 906 (XII 1997). Odhad 1999: 951, z toho mechanicko biologické 862. Celková kapacita ČOV (XII 1999) 3 752 tis. m3 splaš. vody. V roce 1999 bylo z celkového počtu obyvatel připojeno na kanalizaci 74,6%. Z celkového počtu ČOV je 12 ČOV s výkonem nad 200 t BSKS . r-1. Produkce kalů z těchto čistíren představuje 325 tis. t . r-1, tj. 44% produkce kalů.

Úvahy o produkci kalů: další statistický údaj: 175 900 t sušiny kalů ročně v ČR (1999) od 7 666 tis. obyvatel představuje denní produkci 62,8 g sušiny na obyvatele. Průměrná sušina kalu je 23,83%. Firma PROX,T.C.E. Praha odhaduje roční produkci kalu v ČR v sušině 200 - 300 tis. t a v původní hmotě 800 - 1200 tis. t (údaj značně nadhodnocený).

6.1.3	Toky

a)	nejčastější vzorec:
anaerobní stabilizace kalu ® odvodňování kalu ® hygienizace kalu vápnem (u hygienicky závadných kalů ® skladování kalu na čistírně (u menších čistíren) ® přeprava kalu ® skladování kalu v zemědělském závodě ® rozmetání kalu a zaorání do půdy
b) anaerobní (případně aerobní) stabilizace kalu ® přeprava kalu ® rozstřik kalu po půdě nebo vnesení kalu do půdy radličkovými aplikátory
c) anaerobní stabilizace kalu ® odvodňování kalu ® přeprava kalu ® kompostování kalu nebo zneškodňování kalu skládkováním

Přímá aplikace do půdy 45% produkce kalů
Kompostování:	26,3%
Skládkování:		  28,7%
Primární kaly z izolovaných komunit nejsou ve statistice uvedeny. Na čistírny odpadních vod je napojeno 74,6% obyvatelstva.

6.2	Právo
Aplikace čistírenských kalů do půdy není v České republice legislativně omezena a usměrněna. 

Kompostování kalu je podle ČSN 465735 (Průmyslové komposty), podle vyhlášky č. 271/98 Sb. „o stanovení požadavků na hnojiva„ a podle vyhlášky č. 6/77 Sb. „o ochraně jakosti povrchových a podzemních vod„. Zneškodňování kalů skládkováním je podle vyhlášky č. 338/97 Sb. „o podrobnostech nakládání s odpady„.
ČSN 465735 udává podmínky pro kompostování a stanoví jakost kompostu a obsah těžkých kovů, vyhl. 6/77 Sb. stanoví, že kompostování kalů je možno provádět jen na vodohospodářsky zabezpečených zařízeních, vyhl. 338/97 Sb. uvádí požadavky na jakost kompostu šířeného do oběhu prodejem.

Kompost (z čistírenských kalů je omezen těžkými kovy pro kal jako vstupní surovina pro vyrobený kompost (viz tabulka). Musí mít vlhkost v rozmezí 40 - 65%, spalitelné látky min. 25% suš., celkový dusík min. 0,6%, poměr C:N max 30, pH 6 - 8,5. Teplota v průběhu zrání musí být vyšší než 55°C po dobu delší než 21 dnů. Legislativa platí jen pro komposty uváděné do oběhu prodejem.

Požadavek na těžké kovy v mg . kg suš.-1 přo kompostování
Těžký kov	KAL jako vstupní surovina	KOMPOST	
As	50	10	
Cd	13	2	
Cr	1000	100	
Cu	1200	100	
Hg	10	1	
Mo	25	5	
Ni	200	50	
Pb	500	100	
Zn	3000	300	

Připravovaná právní norma je se směrnicí EU v úplném souladu (nevyužije se výjimek pro malé ČOV). Kapacity pro odvodňování jsou nedostatečné, hygienizace se provádí jen při proházení. Nutnost dokonalého odvodnění je požadována u skládkování.

6.3	Nakládání
6.3.1	Organizace

Vzorce:
•	Čistírna odpadních vod ® dispečerská firma ® zemědělec
•	Čistírna odpadních vod ® zemědělec
•	Čistírna odpadních vod ® provozovatel skládky odpadů

Ve všech řešeních jde převážně o soukromý sektor, u ČOV s výrazným podílem majetku měst a obcí, v menší míře jde o zařízení, které vlastní a provozují přímo obce nebo města. 

Zemědělské subjekty jsou buď soukromí zemědělci (vlastníci půdy nebo nájemci), zemědělská družstva nebo zemědělští podnikatelé (akciové spol. nebo s.r.o.).
6.3.2	Technika

6.3.2.1	Sběr a přeprava

Pro přepravu kalů se používá klasických sklápěcích nákladních automobilů, sklápěcích vleků a cisternových automobilů.

6.3.2.2	Využití

•	Hygienizace kalů vápnem se pro zemědělské využití provádí nejčastěji na automatizovaném a dálkově ovládaném míchacím zařízení fi. Agrofuture. Toto zařízení se též používá jako mobilní.
•	Aplikace odvodněného kalu do půdy se provádí rozmetadly chlévské mrvy. Chybí speciální aplikátory kalů s dávkováním nižším než 10 t/ha
•	·Pro aplikaci neodvodněného čistírenského kalu chybí dostatečné množství tlakových radličkových aplikátorů
•	·Pro kompostování kalů je dostatečná kapacita průmyslových kompostáren klasických i s biofermentory

6.3.2.3	Zneškodnění

Je nedostatek zařízení pro dokonalé odvodnění čistírenského kalu pro skládkování kalu

6.3.3	Ekonomika

Současné průměrné náklady:

•	·Přímá aplikace kalu do půdy						290 Kč·	/t
do nákladu nejsou zahrnuty nekompenzované nálady zemědělce na nakládání, rozmetání a zaorání, které představují v průměru 185 Kč/t
•	·Kompostování kalu včetně odvozu					210 Kč·	/t
( při průměrné realizační ceně kompostu 350 Kč/t)
•	·Zneškodnění kalu na skládce včetně transportu				850 Kč·	/t

Mezi dispečerskými firmami provádějícími přímou aplikaci kalů a kompostárnami je konkurenční boj. Dispečerské firmy obsadily nejvýhodnější pozice a vyšší ceny zdůvodňují prováděním analýz půdy. Kompostáři mohou konkurovat jen nižší cenou za zpracování, kterou si kompenzují prodejem kompostu. Úplné náklady na kompostování jsou 380 - 500 Kč . t-1. 

Cena za hygienizace je vápnění kalu. Na půdu může být aplikován jednou za 3 roky (Dávka není omezena).

6.3.4	Regionální vztahy

6.3.5	Rizika pro životní prostředí

•	Vlivem nedostatečné stabilizace je většina kalů infekční.
•	Rizikové prvky obsažené v kalech mohou nadlimitně kontaminovat půdu a může nastat jejich transfer do potravinových řetězců.
•	Nedostatečně stabilizované kaly uvolňují ve skládkách výluhy a skleníkové plyny.

6.3.6	Sociologické aspekty

Stávající stav nakládání umožňuje nízké poplatky za čištění odpadních vod od obyvatelstva. 

Praxe podle nové legislativy zvýší tyto ceny o cca 70% . Zavedení a vynucování legislativy zvýší náklady ze státního rozpočtu.

6.4	Výhled 2005/ 2010
6.4.1	Odpady

Nové čistírny odpadních vod budou převážně budovány u menších sídel bez průmyslu. Vznikající kal bude obsahovat méně rizikových prvků a bude vhodný pro zemědělské využití. 

Nárůst produkce kalu bude zčásti kompenzována úbytkem hmotnosti kalu vyšší stabilizací a odvodněním. Produkce kalu v roce 2010 bude vyšší oproti současnosti o cca 10% tj. 850 tis. t 

Kaly z čištění průmyslových vod jsou považovány za nebezpečný odpad, pokud se neprokáže, že kal nemá nebezpečnou vlastnost. Průmyslové odpadní vody, pokud nejsou společně čištěny se splaškovými vodami nejsou v bilancích uvažovány. 

6.4.2	Koncepce 

Koncepce je dána novou legislativou. V současnosti se zemědělsky využívá 71,3% kalu ( 45 % přímá aplikace, 26,3 % kompostování ) a 28,7 % se zneškodňuje na skládkách. Nová legislativa omezí přímou aplikaci neošetřeného kalu do půdy a zvýšením poplatků za zpracování kalu dojde k rozvoji kompostování a energetického využití kalů. Očekává se výroba netradičních paliv s využitím čistírenských kalů a spalování kalů s uhlím v teplárnách. 

Z důvodu hygienizace bude kal před použitím na půdu vápněn a při kompostování se budou více využívat aerobní biofermentory.

6.5	Úzká místa
6.5.1	Směrnice EU

Současný způsob používání čistírenských kalů vytváří riziko škodlivých účinků na půdu, rostliny, zvířata i člověka neboť není legislativně regulován. Kaly jsou nedostatečně biologicky stabilizovány a neupravují se tepelně nebo dlouhodobým skladováním. Hygienizace vápnem se provádí výjimečně. Analýzy kalů a půdy se provádí v dlouhých intervalech.

Tab. 1: Požadavky kalové vyhlášky
Požadavky	Současná pozice ČR	
Stanovení podmínek a požadavků pro výjimku dle článku 11 nebo 6a	V ČR se v budoucí legislativě nevyužije výjimek daných těmito články.	
Pouze zpracovaný kal je aplikován na půdu, pokud je však autorizován pak je vyžadováno začlenění (inkorporace?) nebo injekce (vstříknutí?)	Tekutý kal s různou mírou stability se v ČR aplikuje postřikem na půdu odvodněný rozmetáním	
Limitní hodnoty těžkých kovů pro:
	aplikované kaly
	půdu
	míru aplikace (po dobu 10 let)	Limitní hodnoty a usměrnění míry aplikace z důvodu absence legislativy v ČR nejsou. V případě, že dochází k posuzování vhodnosti kalů na obsah těžkých kovů, používají se limitní hodnoty pro suroviny do kompostů dle ČSN 465735 v mg . kg suš.-1. 
As 50; Cd 13; Cr 1000; Cu 1200; Hg 10; Mo 25; Ni 200; Pb 500; Zn 2000	
Systémy a zodpovědnosti pro analýzu kalu a půdy	analýzu kalu zpravidla zajišťuje jeho producent (ČOV), případně dispečerská firma, analýzu půdy zajišťují některé dispečerské firmy (vytváření ekologického image a zdůvodnění vyšších cen za služby.	
Vytvoření systému pro sběr a zpracování informací	sběr dat se provádí podle požadavků legislativy odpadů na evidenci odpadů a podle legislativy hnojiv (vyhláška č. 274/98 Sb. o skladování a způsobu používání hnojiv) podle které musí být veškeré vstupy hnojiv a pomocných přípravků do zemědělské a lesní půdy evidovány. 	
Vytvoření dobré zemědělské praxe
	Pro živiny
	Zabezpečující hygienickou bezpečnost plodin	dobrá zemědělská praxe hnojení kaly je v oblasti využití živin, nadlimitní kontaminace půdy a plodin se v okolí velkých ČOV vyskytuje. 	
6.5.2	
Swot

Dlouhodobá absence legislativy vytváří obavu, že nakládání s čistírenskými kaly podle nové legislativy bude státní správou obtížně vynucováno.

Požadavky směrnice EU	silné stránky	slabé stránky 	příležitost pro zlepšení	rizika	
regulace použití kalů v zemědělství, aby se zabránilo škodlivým účinkům	tradice zemědělského využití kalů	regulace v ČR neexistuje od r. 1992	příležitost pro kompostování a energetické využití	zvýšení nákladů na odstraňování kalu	
zavedení mezních hodnot koncentrací těžkých kovů v půdě, vstupu do půdy a v kalu pro použití			je v souladu s požadavky legislativy hnojiv pro veškeré vstupy do půdě	neobejde se bez posílení státní správy kontrolních orgánů a nezávislých laboratoří	
povinnost úpravy kalů před zemědělským použitím	zkušenosti z praxe v kompostování	úpravy se provádějí výjimečně, jen je-li kal infekční			
zákaz použití kalu na pastviny, při pěstování zeleniny a ovoce, omezení na pícniny	dodržuje se, i když není legislativně nařízeno				
pravidla respektování výživy rostlin	zájem zemědělců o snížení vstupu nakupovaných hnojiv	zemědělci mohou odporovat využití kalů, jestliže se zvýší jejich znalosti o účinku cizorodých látek	řada dispečerských firem dodržuje		
pravidlo použití kalů na půdách s pH < 6			řada dispečerských firem dodržuje		
povinnost analýz				finanční zatížení státního rozpočtu a producentů kalů	
povinnost evidence	o použitých objemech je požadavek již v současné legislativě		prohloubení evidence je též požadavkem legislativy hnojiv		

6.5.3	Priority

Posílení stávajících institucí a vybudování nových ( pracoviště pro státní laboratorní zkoušky kalů a půdy) pro kontrolu a vynucování nové legislativy (priorita 1. stupně).
Včasné a úplné informování producentů kalů o povinnostech vyplývajících z nové legislativy , zejména o povinnosti věrohodného monitoringu kalů a půdy vlastními prostředky. ( priorita 2. stupně).
Vytvoření podmínek pro zachování stávajících průmyslových kompostáren, jejichž provoz je z důvodu současného nedostatečného odbytu kompostu do zemědělství a z důvodu nutnosti dodržování neobvykle přísných norem na obsah cizorodých látek pro provozovatele málo ekonomicky efektivní. (priorita 2. stupně ) .
Vytvoření legislativy pro využívání čistírenských kalů k nezemědělským rekultivacím a k výrobě rekultivačních substrátů a kompostů. (priorita 3. stupně).

Požadavky směrnice EU	Priority pro řešení požadavku směrnice	
regulace použití kalů v zemědělství, aby se zabránilo škodlivým účinkům	včasné a úplné informování všech subjektů o nových požadavcích - priorita 1	
zavedení mezních hodnot koncentrací těžkých kovů v půdě, vstupu do půdy a v kalu pro použití	posílení stávajících institucí a vytvoření nových (pracoviště pro státní laboratorní zkoušky kalů a půdy) - priorita 1	
povinnost úpravy kalů před zemědělským použitím	vytvoření podmínek pro zachování stávajících průmyslových kompostáren - priorita 2	
zákaz použití kalů na pastviny, při pěstování zeleniny a ovoce, omezení na pícniny 	v souladu	
pravidla respektování výživy rostlin	v souladu	
povinnost analýz	informování producentů kalu o povinnosti věrohodného monitoringu kalů a půdy vlastními prostředky - priorita 2	
povinnost evidence	prohloubení stávající evidence - priorita 3	

7	
Odpadní oleje
7.1	Výrobky - 1990/2000
7.1.1	Výroba

Podstatou výroby čerstvých olejů je destilace ropy, při které se za různých teplot vydělují určité specifické uhlovodíkové frakce, které se dále podrobují olejářským operacím (rafinace, odparafinování, aditivace); například motorové oleje se vyznačují vysokou viskozitou a odolností vůči oxidaci a obsahují detergenty a disperzanty, transformátorové oleje mají velmi nízký bod tuhnutí (-45 oC) a velmi vysokou elektrickou pevnost. Aditiva jsou složité, převážně organické sloučeniny obsahující v některých případech kovy (např. zinek) a nebo polymerní látky. Přísady se při použití oleje v zařízení chemicky mění a někdy výrazně ovlivňují kvalitu vyřazeného oleje.

Větší měrou se na trh postupně dostávají oleje syntetické a polosyntetické, které již nemají přímý základ v ropě, ale jsou vyrobeny chemickými procesy. Do této skupiny například patří polyalfaolefinové oleje (PAO), které se vyrábí polymerací z vybraných specifických frakcí alfaolefinů. Tyto oleje mají v řadě případů lepší vlastnosti než oleje ropného původu a v budoucnosti je zčásti nahradí. S tímto typem olejů je obvykle nutné nakládat odlišným způsobem než s ropnými oleji.

Výrobou olejů se v ČR zabývají 2 subjekty – KORAMO Kolín a PARAMO Pardubice.

7.1.2	Dovoz/vývoz

Dovozem olejů se v ČR zabývá několik desítek firem.

7.1.3	Spotřeba

V České republice se ročně spotřebuje cca 150 000 tun mazacích olejů (motorových, převodových, průmyslových a ostatních). Podíl spotřeby jednotlivých druhů v letech 1993 - 1998 na celkové spotřebě je uveden v následující tabulce.

Podíl spotřeby jednotlivých druhů olejů na celkové spotřebě /%/
Období	                                                          druh olejů	
	Motorové oleje	Převodové oleje	Průmyslové oleje	Ostatní oleje	
1993	35,0	6,7	25,0	33,3	
1994	34,8	6,8	24,7	33,8	
1995	34,1	6,7	24,2	35,0	
1996	33,0	6,5	24,2	36,3	
1997	33,2	6,4	23,7	36,7	
1998	32,0	6,6	23,4	38,0	
1999	46,6	9,0	44,6	38,5	

Asi 30 000 t jsou procesní oleje, které se zpracovávají jako suroviny při výrobě plastů a pryží (návratnost je 0%); 10 000 t jsou oleje formové, konzervační, emulzní řezné kapaliny a bílé oleje, jejichž návratnost je z technologických důvodů blízká 0%, tzn. Že návratnost POO lze vztahovat pouze k cca 110 000 t olejů/rok. 

7.2	Odpady
Použité a odpadní oleje (používaný termín v průmyslu zpracování a využití ropy nahrazující pojmy odpadní oleje, upotřebené minerální oleje, upotřebené ropné oleje) vznikají vyřazením motorových, převodových, hydraulických, turbinových, elektroizolačních, teplonosných a dalších olejů z provozu po skončení doby jejich životnosti, v důsledku jejich znečištění mechanickými látkami, vodou, provozními kapalinami a produkty degradace způsobené oxidací či tepelným namáháním původních (čerstvých) olejů a jejich přísad (aditiv). 

Z charakteru použití čerstvých mazacích olejů vyplývá, že některé druhy olejů jsou při použití převážně spotřebovány, jiné ubudou jen v zanedbatelné míře. Podíl vzniklých použitých a odpadních olejů ve vztahu k původnímu množství čerstvého mazacího oleje nebo jiného oleje, podle užití v zařízení či technologii je uveden dále: 

Teoretická návratnost POO z jednotlivých druhů olejů
Druh	užití	návratnost	/%/	
motorové oleje	vznětové a zážehové motory	sběr po výměně	63	
převodové oleje	ve vozidlech a strojích	sběr po výměně	80	
turbínové oleje	turbiny	sběr po výměně	87	
jiné mazací oleje	stroje, hřídele	sběr po výměně	25 - 40	
hydraulické oleje	hydraulická zařízení	sběr po výměně	50 - 75	
obráběcí oleje	třískové a netřískové obrábění	sběr po výměně	40	
obráběcí a emulzní oleje	emulze řezací a emulze řezací a brusné	sběr po výměně, zneškodnění 	40	
protikorozní oleje	dočasná ochrana proti korozi	emulzí 
ulpění na materiálu	0	
bílé oleje	kosmetika, farmacie	úplná spotřeba	0	
Izolační	trafa, izolátory	sběr po výměně	90	
ostatní oleje	do filtrů, teplonosné. formovací, v textilním průmyslu	emulzí 
ulpění na materiálu	40	
mazací tuky	stroje, ložiska, klouby	odstranění jako nebezpečný odpad	0	
Změkčovadla	do kaučuku a do plastů	Zůstane v materiálu	0	
základové oleje	výroba mazacích olejů	jdou do olejů ostatn. skupin 	0	

7.2.1	Druhy

Použité a odpadní oleje lze dělit takto:

Použité oleje na ropné a syntetické bázi (vznikají vyřazením motorových, převodových, hydraulických, turbinových, elektroizolačních a dalších olejů z provozu po skončení doby jejich životnosti v důsledku jejich znečištění mechanickými látkami, vodou a provozními kapalinami či produkty degradace). 
Směsi ropných produktů z čištění nádrží čerpacích stanic, skladovacích nádrží, železničních a automobilových cisteren a dalších zdrojů (tyto zbytky jsou většinou jen mechanicky znečištěné a obsahují vodu.

Zbytky ropných produktů vzniklých z ekologických havárií, poruch, nevhodných manipulací a z dalších možných příčin (produkt bude vždy kontaminován mechanickými nečistotami, zeminou, asfaltovými látkami, vodou, případně dalšími nečistotami). 

V katalogu odpadů jsou použité a odpadní oleje členěny takto:

Kód druhu
Odpadu	Název druhu odpadu	Kategorie	Kód harmonizovaného celního sazebníku	
120106	řezný olej s obsahem halogenů (neemulgovaný)	N	271000094	
120107	řezný olej bez halogenů (emulgovaný)	N	271000094	
120108	řezná emulze s obsahem halogenů	N	n*	
120109	řezná emulze bez halogenů	N	n	
120110	syntetická řezná kapalina 	N	n	
130101	hydraulický olej s obsahem PCB     a nebo PCT	N	27100088	
130102	ostatní chlorový hydraulický olej  (kromě emulze)	N	27100088	
130103	nechlorovaný hydraulický olej 
(kromě emulze)	N	27100088	
130104	chlorová emulze	N	n	
130105	nechlorová emulze	N	n	
130106	minerální hydraulický olej	N	27100088	
130107	ostatní hydraulické oleje	N	27100088	
130201	chlorový motorový, převodový a nebo mazací olej	N	27100087
27100092	
130202	nechlorovaný motorový, převodový   a nebo mazací olej	N	27100087
27100092	
130203	ostatní motorové, převodové a nebo mazací oleje	N	27100087
27100092	
130301	izolační a nebo teplonosný olej a jiná podobná kapalina s obsahem PCB a nebo PCT	N	27100094	
130302	ostatní chlorované izolační a nebo teplonosné oleje a jiné podobné kapaliny	N	27100094	
130303	nechlorovaný izolační a nebo teplonosný olej a jiná podobná kapalina	N	27100094	
130304	syntetický izolační a nebo teplonosný olej a jiná podobná kapalina	N	27100094	
130305	minerální izolační a nebo teplonosný olej a jiná podobná kapalina	N	27100094	
130401	olej ze dna lodí vnitrozemské plavby	N	n	
130403	olej ze dna ostatních lodí  	N	n	
130601	olej blíže nespecifikovaný	N	n	
* n - není uveden

7.2.2	Množství

Na konci 80. let se na základě platné právní úpravy  sbíralo u nás cca 35 - 40 % olejů z celkové spotřeby na území čR; tato povinnost byla v roce 1990 zrušena. Pokles podílu řádně sebraných a evidovaných mazacích olejů charakterizuje tabulka:

Sběr použitých a odpadních olejů v ČR 1988 – 1998
Rok	Prodej čerstvých olejů 
/tis. t/	Sběr použitých a odpadních olejů /tis. t/	Podíl sběru

/%/ 	
1988	150,7	58,1	38,6	
1989	170,2	60,0	35,2	
1990	155,3	45,1	20,0	
1991	162,8	40,7	25,0	
1992 	160,7	36,0	22,4	
1993	140,8	28,2	20,0	
1994	151,9	27,0	17,8	
1995	148,8	26,7	18,0	
1996	154,4	24,8	16,1	
1997	150,5	24,3	16,1	
1998	151,0	23,1	15,3	

Posouzení současného stavu je však velmi obtížné pro absenci statistických údajů a nepřehledný segment firem, u kterých nelze přesně zjistit jejich situaci, předmět podnikání a záměry.

Údaje celostátní evidence odpadů v ČR pro rok 1999 (ISO, Český ekologický ústav) poskytují tyto údaje o produkci použitých a odpadních olejů: 

Kód druhu odpadu	celkem	                            z toho	
		s obsahem halogenů	bez halogenů	
12 00 00
Odpadní oleje z tváření a obrábění kovů	14 054,9	626,6	13 428,3	
13 00 00
Odpadní oleje hydraulické, motorové, převodové a jiné mazací, izolační a teplonosné a syntetické	58 395,7	2 079,6	56 316,1	

7.2.3	Složení

Použité a odpadní oleje nejsou vysoce toxické, mohou však obsahovat produkty tepelného namáhání (karbon, pryskyřičné kaly, polyaromáty), toxické kovy (Cd, Cr, Hg, Ni, Pb, Tl, V) , příměsi organických rozpouštědel (ketony, estery) nebo chlorované sloučeniny a mohou již v malých koncentracích znečistit půdu a vodu.

Použité a odpadní oleje získané z motorových a převodových olejů používaných v motorových vozidlech mohou obsahovat i olovo z automobilových benzinů. Olovo však po roce 2001 vymizí, s ohledem na zákaz použití olovnatých automobilových benzinů od 1.1. 2001.

Použité a odpadní oleje s obsahem více než 95% vody jsou považovány za odpadní vody.

7.2.4	Toky

Schéma nakládání s použitými odpadními oleji:

POO – použité a odpadní oleje
POO dodávající do sběrných míst POO v množství menším než 200 1 v jedné dodávce jsou označováni jako malododavatelé
Sběrná střediska jsou dodavatelem upravených POO zpracovateli (rafinériím POO nebo provozovatelům spalovacích zařízení)
POO neobsahují PCB, chlorované sloučeniny a další nebezpečné látky 
POO kontaminované PCB a chlorov. sloučeninami
Topné a mazací oleje

7.3	Právo
Zákonem č. 125/1997 Sb., o odpadech, je uloženo obcím povinně zabezpečit pro veřejnost místo pro uložení odpadních olejů.

Následně byly vydány tyto prováděcí předpisy dotýkající se oblasti POO:

1.	Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 337/1997 Sb., kterou se vydává Katalog odpadů a stanoví další seznamy odpadů (Katalog odpadů).
2.	Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 338/1997 Sb., o podrobnosti nakládání s odpady.
3.	Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 339/1997 Sb., o hodnocení nebezpečných vlastností odpadů.
4.	Vyhláška Ministerstva životního prostředí č.340/1997 Sb., kterou se stanoví výše finanč10	ní rezervy na rekultivaci, zajištění péče o skládku a asanaci po ukončení jejího provozu a podrobnosti jejich vytváření a užití.

Nařízením vlády č. 31 ze dne 27. ledna 1999, kterým se stanoví seznam výrobků a obalů, na něž se vztahuje povinnost zpětného odběru, a podrobnosti nakládání s obaly, obalovými materiály a odpady z použitých výrobků a obalů je určena tato povinnost i pro minerální oleje a oleje ze živičných nerostů. Jedná se o sortiment, charakterizovaný podle položek celního sazebníku:

2710 0087 -	Motorové oleje, mazací oleje pro kompresory, mazací oleje pro turbiny.
2710 0088 -	Mazací oleje kapalné pro hydraulické účely.
2710 0089 -	Bílé (parafinové) oleje, kapalný parafin.
2710 0092 -	Převodové oleje a oleje pro reduktory.
2710 0094 -	Mazací oleje používané při obrábění kovů, při uvolňování odlitku z forem, antikorozní oleje.
2710 0096 -	Elektroizolační oleje.
2710 0097 -	Ostatní mazací oleje a ostatní oleje.

Přeprava a doprava POO se v souladu s § 8 zákona č. 125/1997 Sb., o odpadech, řídí zákonem č. 111/1994 Sb., o silniční dopravě a Evropskou dohodou ADR, vyhlášenou ve sbírce zákonů pod č. 64/1997 Sb. a dále Řádem pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečného zboží (RID) – Železniční přepravní řád vydaný Vyhl. MD č. 132/1964 Sb., ve znění pozdějších předpisů.
 
Metodický návod ke sběru, třídění, zpracování, využití a zneškodňování použitých a odpadních olejů vydalo MPO ČR v roce 1995.
 
Normou zabývající se kvalitativními požadavky na použité a odpadní oleje je 
ČSN 65 6690 Upotřebené ropné oleje pro regeneraci; zabezpečení míst nakládání s POO řeší ČSN 75 3415 Ochrana vod před ropnými látkami. Objekty pro manipulaci s ropnými látkami a ČSN 65 0201 Hořlavé kapaliny. Provozovny a sklady. Podmínkami spalování POO se zabývá ČSN 65 7991.

7.4	Nakládání
7.4.1	Prevence

Předcházení vzniku použitých a odpadních olejů úzce souvisí se zvyšujícími se kvalitativními požadavky na čerstvé oleje (prodloužené životnosti olejových náplní), zvyšováním údržby strojů (preventivní údržba v závislosti na skutečném stavu olejové náplně s následnou regenerací) i například změnami technologií obrábění (přechod na suché obrábění). 

7.4.2	Organizace

V ČR neexistuje ucelený přehled o firmách zabývajících se sběrem a dalším nakládáním s použitými a odpadními oleji. K největším firmám patří BAUFELD-Ekologické služby, která provozuje 7 sběrných míst (Mstětice, Třemošná, Cerekvice nad Bystřicí, 	Roudnice n/Labem, Střelice, Smyslov, Loukov), která odpovídají požadavkům legislativy a jsou dostatečné, co do objemu a vybavenosti. Společnost má i vyhovující cisternové automobily pro svoz olejů. 

K dalším významným společnostem patří BS Reclaim, a.s. Děčín, která organizuje sběr použitých a odpadních olejů a dalších ropných odpadů ve sběrných místech v České Lípě, Stráži pod Ralskem, Děčíně a Kralovicích. Skladovací, přepravní a stáčecí kapacity umožňují zpracovávat odpady dodané v sudech, kontejnerech, autocisternách nebo cisternách železničních. Skladovací kapacity jsou dostatečné, jak co do objemu, tak do počtu, což umožňuje důsledné třídění podle přesných postupů v závislosti na druhu odpadních olejů, stupni znečištění a předpokládaném způsobu dalšího využití. Společnost má vlastní laboratoř. Je zajištěna kontrola kvality přijímaných použitých a odpadních olejů, včetně systému odebírání a archivace vzorků. Mimořádná pozornost je věnována kontrole obsahu chlorovaných sloučenin, PCB a dalších nebezpečných látek.

Sběrem použitých a odpadních olejů se v ČR dále zabývají např. REKOL Kladno, GAMAOIL Havířov, MICARB Ostrava. Kromě toho existuje řada menších firem, u kterých je absence podrobnějších informací o způsobu provozu těchto společností; lze předpokládat, že valná většina takových společností pracuje v primitivních podmínkách neumožňujících dostatečné třídění přijímaných olejů a zejména vstupní a výstupní kvalitativní kontrolu se zaměřením na obsah zvlášť nebezpečných škodlivin.

Celkový počet společností zabývajících se sběrem a nakládáním s použitými a odpadními oleji se odhaduje na více než 100, přičemž regionální rozdělení není rovnoměrné. Vzhledem k tomu, že nevznikají zjevné problémy s nakládáním s použitými a odpadními oleji v regionech, lze danou strukturu považovat, při odhlédnutí od způsobu a podmínek provádění sběru a kontroly kvality, za dostatečnou.

Většina společností působí pouze v oblasti sběru (89 %) a oleje bez další kontroly kvality či úpravy vlastností dále prodává ke spálení. Jen menšina společností použité a odpadní oleje a odpad nějakým způsobem dále zpracovává (v několika případech společnosti jednak sbírají, jednak např. čistí zaolejované vody). Vzhledem k cenám kapalných paliv se v poslední době projevuje v ČR nedostatek POO.

7.4.3	Technika

7.4.3.1	Sběr

Kapacita sběrných míst se pro cílový objem sběru (70 – 80 000 t) jeví dostatečná. Je však třeba dobudovat síť malých sběren (sběrných dvorů) především v obcích a případně u vybraných čerpacích stanic pohonných hmot, která by sloužila obyvatelstvu a drobným producentům použitých a odpadních olejů.

7.4.3.2	Přeprava

Přeprava POO se řídí požadavky zákona o silniční (ADR) a železniční (RID) dopravě. 

7.4.3.3	Využití

Přepracováním POO se rozumí činnosti zaměřené k jejich regeneraci nebo spalování. Pro regeneraci na plnohodnotné mazací oleje jsou především vhodné použité motorové, převodové, strojní, hydraulické, turbinové a některé elektroizolační oleje s obsahem PCB pod 20 mg/kg, méně než 0,2 hm. % chloru a do 10 hm. % vody (ČSN 65 6690). Obecně však platí, že podmínky převzetí použitých a odpadních olejů určuje subjekt nakládající s tímto odpadem v návaznosti na použitou technologii zpracování.

Použité a odpadní oleje lze úspěšně recyklovat na topné oleje. Úprava k tomuto účelu představuje sedimentaci, odvodnění, filtraci hrubých nečistot a centrifugaci vody (tento postup provádí např. REKOL Kladno). Takto získané topné oleje jsou zajímavé především nízkým obsahem síry. Náročnějším postupem je úprava (tepelný rozklad při 450 oC) POO na lehké topné oleje. 

Společnost BS Reclaim, a.s., dokončila výstavbu recyklační jednotky s kapacitou zpracování 30 000 t/rok. Vzhledem k uvedené kapacitě počítá společnost s rozšířením vlastní sítě sběru, ale i se zpracováním olejů sebraných ostatními společnostmi v ČR. 

Na území ČR není v současné době provozována jednotka regenerace použitých olejů na oleje čerstvé. Dříve provozována jednotka v OSTRAMO–Vlček (nyní společnost Transkorekta Ostrava) byla v polovině roku 1997 zastavena z důvodu zničení výrobního zařízení povodněmi. 

Dosud nedořešeným problémem tohoto uzavřeného provozu je cca 300 000 m3 zaolejovaných odpadů, které bude nutné zabezpečit tak, aby ani v budoucnu nebyly neúměrným rizikem všech složek životního prostředí. Jejich vytěžení a likvidace vyžaduje řádově několik mld. Kč nákladů. Studie Světové banky odhaduje náklady na odstranění olejových odpadů v investičním typu nákladů na 8,3 mil. EUR a provozních nákladů na 1,7 mil. EUR.

Vývoz olejů s obsahem PCB, PCT, případně dalších škodlivin do zemí za účelem jejich bezpečné likvidace podléhá zvláštnímu schvalovacímu režimu. 

7.4.3.4	Zneškodnění

Použité a odpadní oleje mohou být rovněž skládkovány na příslušně zabezpečených skládkách odpadů.

7.4.4	Ekonomika

Pokusy dávat použité a odpadní oleje ke zpracování do zahraničí se ukázaly ekonomicky neprůchodné.

7.4.5	Územní vazby

Regionální rozložení sběrových a zpracovatelských kapacit vzniklo přirozenou cestou a zdá se, že neobsahuje žádná úzká místa. Tento stav bude prověřen v rámci zpracovávaných krajských koncepcí hospodaření s odpady.

7.4.6	Rizika

Použité a odpadní oleje jsou toxické pro vodní organizmy, ve vyšších koncentracích i pro vegetaci; ohrožují zdraví též parami, které dráždí oči, dýchací ústrojí, pokožku a zažívací cesty.

Vzhledem k nízké vratnosti POO se lze oprávněně domnívat, že jsou tyto odpady spalovány v lokálních topidlech (autoservisy, větší podniky). Protože je obvyklé, že do sběrných nádob s použitými a odpadními oleji se vylévají veškeré kapalné odpady včetně různých ředidel, čisticích prostředků (dříve i na bázi chloru) dochází při takovém spalování bez kontroly (ČIŽP nemůže kapacitně zvládnout) nutně k nepřípustnému znečišťování ovzduší. Tímto způsobem se patrně "zneškodňuje" i významný podíl olejů s obsahem PCB vzhledem k cenám, které odpovídající zneškodňování představuje. Drobní producenti olejů nezřídka olej prostě nalijí na uhelný prach, který potom spalují. 

S naprostou většinou použitých a odpadních olejů vzniklých v ČR se nakládá bez jakékoliv kontroly. Tento stav vede k riziku silného lokálního ohrožení životního prostředí. Příčiny tohoto stavu jsou zřejmě tyto:

1. absence právní úpravy povinného objemu sběru použitých a odpadních olejů,
2. rušení sběru u existujících čerpacích stanic pohonných hmot a povolování výstavby a provozu nových stanic bez vybavení pro sběr,
3. likvidace sběrného systému od velkoproducentů použitých olejů,
4. žádná nebo minimální podpora nově vznikajícím podnikatelským subjektům, které o sběr a nakládání s použitými a odpadními oleji projevily zájem,

7.4.7	Sociologické aspekty

Zlepšení nakládání s použitými a odpadními oleji bude podmíněno, vedle technických a ekonomických opatření, především zvyšováním odpovědnosti občanů za stav životního prostředí ve svém okolí.

7.5	Výhled - 2005/2010
7.5.1	Výrobky

Lze očekávat, že prodej čerstvých olejů v ČR bude mít setrvalý nebo jen mírně klesající trend na úrovni 145-150 000 t/rok. Nepředpokládají se ani významné změny v podílu jednotlivých sortimentů čerstvých olejů na celkové spotřebě, přesto existují odhady na pokles spotřeby automobilových a průmyslových olejů do roku 2010 o 10-15% (s vyjímkou procesních olejů, kde se předpokládá v uvedeném časovém horizontu vzrůst).

Po roce 2002 lze očekávat větší nárůst spotřeby mazacích olejů nových generací, a to jak ropného původu, tak olejů polosyntetických a syntetických. Nakládání s těmito oleji však nepřinese závažnější problémy. Bude však třeba důsledně separovat použité a odpadní oleje i podle technologie výroby. Nakládání s použitými a odpadními oleji pocházejícími z čerstvých olejů syntetických a polosyntetických bude vyžadovat odlišný postup. Zařízení pro nakládání bude však možné běžně používat.

S ohledem na stoupající nároky na užitné vlastnosti čerstvých olejů používají výrobci stále nová aditiva a zvyšují dávkování. Je proto nutné tuto problematiku ošetřit důslednou analytickou kontrolou použitých a odpadních olejů na obsah kovů, zvláště těžkých a polyaromatických uhlovodíků. 

7.5.2	Odpady

Při akceptaci kroků k dosažení cílového stavu odpovídajícího situaci v EU a při průměrném prodeji 150 000 t ročně bude množství sebraných použitých a odpadních olejů činit 50 000 t/rok (2003) a 80 000 t/rok (2008). Úroveň vratnosti POO (33 %, resp. 53 %) je nutné považovat za cílový stav z hlediska dlouhodobé perspektivy. 

V delším časovém horizontu lze však očekávat snížení výskytu s ohledem na neustálý trend zlepšování užitných vlastností a s tím spojené prodlužování výměnných lhůt jak v motorových vozidlech, tak v průmyslových zařízeních. 

7.5.3	Koncepce

Kapacita sběrných míst pro cílový objem sběru použitých olejů (cca 70 - 80 000 t) se jeví dostatečná; bude však třeba dobudovat kapacity pro úpravu a spalování. 

Existuje domněnka, že obnova jednotky na regeneraci POO je s ohledem na trendy zpracování použitých a odpadních olejů a environmentální souvislosti již zbytečná - vysoké nároky na užitné hodnoty a jakostní znaky některých čerstvých olejů (motorových) vylučují použití regenerátu pro tyto účely.

7.6	Úzká místa
7.6.1	Směrnice EU

V současné době je legislativa nakládání s použitými a odpadními oleji v zemích EU ošetřena Směrnicí 75/439/EEC o odpadních olejích a doplňující (zpřesňující) Směrnicí 87/101/EEC. 

Směrnice zavazují členské státy k přijetí všech nezbytných opatření k zajištění toho, aby sběr a zneškodnění těchto olejů pokud možno nezpůsobily žádnou újmu člověku ani životnímu prostředí.

Zásady strategie zemí EU nakládání s použitými a odpadními oleji 	Aktuální stav v ČR	
Financování nakládání se řídí zásadou „platí ten, kdo znečišťuje„	         ANO	
prioritní je recyklace odpadních olejů	           NE	
stanovení adekvátního způsobu sběru a třídění odpadních olejů a k tomu určení zvláštních organizací a kontrola těchto organizací	           NE	
stanovení podmínek pro organizace nakládající s odpadními oleji, včetně využívání služeb kompetentních organizací	           NE	
stanovení systému ekonomických podmínek	           NE	

7.6.2	Swot

Současný systém nakládání s použitými a odpadními oleji v ČR má své silné a slabé stránky; budoucnost skrývá další hrozby avšak i příležitosti. 

SILNÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO SYSTÉMU nakládání s použitými a odpadními oleji V ČR:
•	rovnoměrná lokalizace subjektů zabývajících se sběrem a nakládáním s POO,
•	regenerační jednotky v blízkém zahraničí s dostatečnými kapacitami (otázkou jsou ekonomické podmínky),
•	aktivity soukromých společností při výstavbě zpracovatelských kapacit na POO

SLABÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO SYSTÉMU nakládání s použitými a odpadními oleji V ČR:
•	absence technické vybavenosti a know-how podnikatelských subjektů,
•	absence sběrných dvorů,
•	není legislativně stanovena míra vratnosti olejů; vratnost je nízká,
•	neúčast státu na řešení sběru POO; chybí ekonomická motivace subjektů,
•	povolování výstavby čerpacích stanic bez zařízení ke sběru POO,
•	totálně nepřehledný stav; nedostatečná kontrola, 
•	spalování bez úpravy v malých zařízeních,
•	soustředěné POO se netřídí podle jakostních parametrů

BUDOUCÍ PŘÍLEŽITOSTI PRO SYSTÉM nakládání s použitými a odpadními oleji V ČR:
•	vybudování účinného systému s ekonomickou motivací (recyklační poplatek)
•	dostatečné zdroje POO pro výrobu fluxačních, topných a čerstvých olejů,
•	dokonalá kontrola celého řetězce nakládání s POO

BUDOUCÍ HROZBY SYSTÉMU nakládání s použitými a odpadními oleji V ČR:
•	nedostatek finančních zdrojů; vysoké náklady na zavedení systému sběru POO,
•	nízké environmentální cítění obyvatel,
•	zavedení recyklačního poplatku,
•	nesprávné nakládání s POO u původců

7.6.3	Priority 

Současné legislativní předpisy ČR o nakládání s odpady vytvářejí základní právní rámec pro sběr a zpracování použitých a odpadních olejů. Jsou však jen částečně kompatibilní s předpisy pro nakládání s těmito oleji platnými v zemích EU. Ani dosavadní praxe nakládání s použitými a odpadními oleji neodpovídá požadavkům Směrnice 75/439/EEC a Směrnice 87/101/EEC.

Hlavní rozdíly jsou tyto:

1.	Neexistuje jednotný systém sběru a nakládání s použitými a odpadními oleji. Existuje celá řada subjektů, které tyto oleje sbírají a ihned je prodávají k energetickému využití,
2.	Větší část primárních producentů (autoservisy) tyto oleje spaluje ve vlastních spalovacích zařízeních,
3.	Naprostá většina subjektů sbírající použité a odpadní oleje nekontroluje kvalitu, netřídí je 3.podle obsahu nebezpečných látek (zejména obsahu chloru, PCB a těžkých kovů) a netřídí tyto oleje ani podle charakteru využitelnosti pro výrobu čerstvých mazacích olejů nebo topných olejů (neexistuje separovaný sběr olejů podle využití). Není zajištěno separátní skladování,
4.	Návratnost použitých a odpadních olejů je velmi malá,
5.	Velké množství (cca 70 000 t odborný odhad) se spaluje bez kontroly kvality v malých tepelných zdrojích, které v řadě případů unikají kontrole a ohrožují ovzduší,
6.	Chybí sběrná místa pro tyto oleje pro obyvatelstvo,
7.	Řada subjektů podnikající v tomto oboru nemá potřebnou kvalifikaci, know-how a vybavení,
8.	V ČR chybí recyklační jednotka na zpracování použitých a odpadních olejů s dostatečnou kapacitou a technologií umožňující zpracovat tyto oleje na základové oleje pro výrobu čerstvých mazacích olejů nižších klasifikačních tříd a pro výrobu topných olejů,
9.	Obyvatelstvu a podnikatelům chybí environmentální uvědomění, což je dáno nedostatečnou výchovou a osvětou,
10.	Pro podnikání v tomto oboru nevytvořil stát pobídkový systém pro realizaci zodpovědného a kvalifikovaného nakládání s použitými a odpadními oleji,
11.	Chybí evidence olejů kontaminovaných sloučeninami chloru a PCB. Nakládání s těmito oleji není ošetřeno a nekontroluje se,
12.	Dosavadní systém kontroly nakládání s použitými a odpadními oleji je nedokonalý a málo účinný, podnikatelské subjekty ve velmi malé míře akceptují dobrovolné dohody o nakládání s odpady.

Prioritou je vybudování systému odstraňujícího uvedené problémy.

8	Odpady PCB
8.1	Výrobky - 1990/2000
8.1.1	Definice

Pod název polychlorované bifenyly se řadí velká skupina látek odvozených od bifenylu. Chlorované deriváty bifenylu - polychlorované bifenyly (PCB) představují skupinu 209 izomerů (kongenerů) se sumárním vzorcem C12H10-nCln. Polychlorované bifenyly se vyznačují chemickou a fyzikální stabilitou, jsou stálé i za teploty 300 oC, nehořlavé (highly fire resistant liquid), odolné proti kyselinám, zásadám a dalším chemickým sloučeninám, nerozpustné ve vodě, dobře rozpustné v organických rozpouštědlech a tucích. K hoření PCB dochází až při teplotách okolo 1000 oC. 

8.1.2	Výroba

V bývalé ČSSR byly PCB vyráběny v letech 1959 - 1984 v chemickém kombinátu CHEMKO Strážské - odhaduje se, že bylo vyrobeno 21 500 t PCB především v těchto výrobcích: 

•	Delor 103, Delor 104 - jako dielektrická náplň silových kondenzátorů (cca 13-15 000 t), z toho v ZEZ Žamberk bylo v letech 1967-1985 spotřebováno k výrobě kondenzátorů celkem 4 000 t Deloru 103)

•	Delotherm DH (Delor 103 + 20 - 30% Delor 104) - jako teplonosná kapalina pro těžké setrvačníkové zařízení, (s označením AP do 200 oC, s označením HP pro vyšší teploty) 
•	Hydelor 104 (Delor 104 + 10 - 25% Delor 104 + 10 - 30% vyšších polychlorbifenylů), Hydelor 103, Hydelor 30 - jako hydraulická kapalina pro hydraulická zařízení, lisy, vývěvy, kompresory, turbiny, válcovací stolice
•	Delor 105/80 - jako dielektrická a chladicí kapalina pro náplně kondenzátorů a transformátorů
•	Delor 106 - jako plastifikátor do nátěrových hmot a polymerních směsí
•	Delor 106/90 X - jako plastifikátor i filmotvorná přísada do nátěrových hmot 

Na území ČR zůstalo v náplních zařízení asi 4000 až 6000 t PCB (bez Slovenska a bez použití PCB do otevřených systémů).

8.1.3	Dovoz/vývoz

Asi polovina veškeré výroby byla exportována do zemí RVHP. Dovoz (pouze v zařízeních (transformátory)) činil podle odhadu tuzemských výrobců (ZEZ Žamberk, ČKD Elektro) asi 1000 t. 

8.1.4	Spotřeba

Obecně lze rozdělit použití PCB na použití v otevřených a uzavřených systémech:
•	Otevřené systémy - mezi otevřené systémy můžeme zařadit použití PCB v plastifikátorech, lubrikantech, bezuhlíkovém kopírovacím papíru, v impregnačních materiálech, voscích, lepidlech, barvách, v aditivech do cementů a omítek, v těsnicích kapalinách, inhibitorech hoření, pesticidech, materiálech pro odlučovače prachu, materiálech pro mazání odlévacích forem, v řezných kapalinách atd. 
•	Uzavřené systémy - použití PCB v uzavřených systémech představují především dielektrické (izolační) kapaliny v elektroenergetických vysokonapěťových zařízeních (transformátory, tlumivky, kondenzátory, kapacitní děliče, rázové generátory, atd.). Výhodné vlastnosti PCB (vysoká stabilita i za vyšších teplot) determinovaly jejich užití také jako ohnivzdorné hydraulické kapaliny v důlních zařízeních, pro použití v kompresorech, vývěvách, jako teplonosná (obalovny silniční drti - SSŽ, Vojenské stavby, Okresní správy silnic) a další průmyslová média.

Aplikace v systémech uzavřených představují podstatně větší část z celkově vyrobených PCB, jsou soustředěny ve větších množstvích v systémech dohledatelných a identifikovatelných (vlastněných vesměs firmami a institucemi) a většinou jsou zatím odděleny od okolního ekosystému. 

8.2	Odpady
8.2.1	Druhy

Podle Katalogu odpadů jsou PCB součástí:

Kód	Název	Kód podle B.ú.	
130101	Hydraulické oleje s obsahem PCB a PCT	Y 10	
130301	Izolační a teplonosné oleje s PCB a PCT	Y 10	
160201	Transformátory a kondenzátory s PCB a PCT	Y 10	

8.2.2	Množství

Lze předpokládat výskyt kolem 20 000 t kategorie s koncentrací PCB pod 20 ppm, stejné množství kategorie 20 - 80 ppm a 4 200 t kategorie s koncentrací nad 80 ppm. Může se jednat o 30 000 až 50 000 ks zařízení (převážně kondenzátory) a řádově menší počet transformátorů. 

Existuje však i reálná možnost kontaminace zařízení s minerálním olejem, kam byly při manipulacích s provozní kapalinou vneseny PCB a jejich koncentrace je nad 50 ppm. U těchto zařízení neexistuje žádná evidence. Jejich majitelé a provozovatelé většinou vůbec neznají stav olejové náplně s ohledem na případnou kontaminaci PCB.

Potenciálních zdrojů a způsobů kontaminace existuje mnoho, uvádíme jen některé z nich u elektrických zařízení (většinou platí i pro další zařízení viz Příloha 1 připravované novelizace vyhlášky č. 301/1998 Sb.):

•	Náhrada původní (askarelové) náplně elektrického zařízení náplní minerálního izolačního oleje - i přes důkladné propláchnutí a vyčištění transformátoru mohou zbytky askarelů (100% PCB) způsobit kontaminaci olejové náplně na vyšší než povolenou úroveň.

•	Neodborná manipulace s askarely při doplňování - až do 80. let nebyla u nás prováděna účinná osvěta u provozovatelů energetických zařízení o negativním vlivu PCB na lidský organismus, neexistovaly související předpisy pro manipulaci s askarely, a proto docházelo k jejich míšení s minerálními izolačními oleji při doplňování olejové náplně. 

•	Kontaminace nových minerálních olejů - při likvidaci zařízení plněných askarelem, event. při jeho výměně, docházelo k mísení askarelů s ostatními minerálními oleji v odpadových hospodářstvích. Vzhledem k tomu, že dříve se obsah PCB v použitých olejích nekontroloval, mohly být kontaminované oleje použity jako surovina k výrobě nových olejů. Při zpracováním takto kontaminovaných olejů však nedošlo k odbourání PCB látek, naopak se tyto látky staly součástí nového oleje. 

•	Filtrace či regenerace - dalším zdrojem možné kontaminace může být pravidelné filtrování olejů či jejich regenerace (určité množství oleje zůstává v těchto zařízeních a je použito při další filtraci či regeneraci), a je tak možné rozšířit kontaminovaný olej do dalších zařízení. Stejně jako u nových olejů není atest na přítomnost PCB v olejích prováděn před, eventuelně po této úpravě oleje. 

Lze tedy konstatovat, že nelze provést solidní odhad výskytu „PCB„ v ČR bez řádně provedené inventarizace definovaných zařízení.

Odpady jsou pod příslušnými kódy zaznamenávány v informačním systému ISO (Český ekologický ústav); s využitím tohoto zdroje je uvedena produkce odpadů s PCB za rok 1999. 

Produkce odpadů s PCB za r. 1999
Skupina	Podskupina	kód odpadu 	Množství /t/	
Odpady s obsahem PCB	Hydraulický olej s obsahem PCB	130101	7,5	
	Izolační a teplonosný olej s obsahem PCB	130301	19,0	
	Transformátor nebo kondenzátor s obsahem PCB	160201	264,7	

8.2.3	Složení

Za „PCB„ se považují polychlorované bifenyly a polychlorované terfenyly a veškeré směsi těchto látek (včetně monometyltetrachlordifenylmetan, monometyldichlordifenylmetan, monometyldibromdifenylmetan) obsahující kteroukoliv z výše uvedených látek v koncentraci větší než 50 mg/kg. Za zařízení obsahující PCB se považuje každé zařízení, které obsahuje nebo obsahovalo PCB a nebylo dekontaminováno. 

8.2.4	Toky

Lze předpokládat, že ne všechny odpady s PCB jsou evidovány a ekologicky zneškodňovány v souladu s platnými právními přepisy; což má za následek:

•	nedovolené způsoby skladování a skládkování
•	nekontrolovatelné úniky PCB do ekosystému
•	spalovaní v nevhodných zařízeních a procesech, vznik látek o vysoké toxicitě (dioxinů, furanů) 
•	nedovolené míšení s jinými látkami za účelem snížení kontaminace 

Příčiny tohoto stavu mohou být různé – od neznalosti příslušné legislativy, přes
nízké právní vědomí původců odpadů až po jejich špatnou finanční situaci. 

8.3	Právo
Již v roce 1984 byl přijat předpis zabývající se PCB - Směrnice MZ ČSR č. 64/1984 Sb., Hygienické předpisy pro výrobky a materiály obsahující PCB. Tato směrnice ustanovila následující:

•	Materiály a výrobky obsahující PCB včetně zařízení obsahující PCB jako náplň nelze vyrábět, používat ani dovážet. Zákaz neplatí pro používání neporušených transformátorů a kondenzátorů, které již jsou provozovány.
•	Dosud nespotřebované výrobky, materiály, zbytky a odpady obsahující PCB, včetně nátěrových hmot, teplonosných a hydraulických kapalin a vyřazeného nebo dosud neinstalovaného zařízení s náplní PCB musejí být bezpečně uloženy tak, aby nedošlo k ohrožení zdraví lidí a životního prostředí. 

Výnos HH (HEM-320.2-6.2.90 z 27.2.90) doplňuje Směrnici MZ HH č. 64/1984 Sb. a upřesňuje zákaz vyrábět, používat a dovážet materiály a výrobky obsahující PCB. 

Současná právní úprava v ČR související s PCB je dnes již do značné míry kompatibilní s legislativou EU. Jedná se především o: 

Zákon č. 125/1997 Sb. ze dne 13. 5. 1997 o odpadech 

•	Vyhláška MŽP č. 337/1997 Sb., kterou se vydává Katalog odpadů a stanoví další seznamy odpadů (Katalog odpadů)
•	Vyhláška MŽP č. 338/1997 Sb., o podrobnostech nakládání s odpady
•	Vyhláška MŽP č. 339/1997 Sb., o hodnocení nebezpečných vlastností odpadů

V souladu s tímto zákonem je skupina odpadů s obsahem PCB kategorizována vyhláškou 337/1997 MŽP ČR na:

•	Hydraulický olej s PCB (kód 130101)
•	Izolační a teplonosný olej s obsahem PCB (kód 130301)
•	Transformátor nebo kondenzátor s obsahem PCB (kód 160201),
Čímž došlo ke změně kategorizace odpadů s PCB, která je již plně kompatibilní s příslušnou normou EU (směrnice Rady 91/689/EEC). Odpady s PCB jsou klasifikovány jako nebezpečné odpady, které „svým charakterem nebo kumulací svých nebezpečných vlastností představují mimořádné riziko pro životní prostředí a podléhají zpřísněnému režimu„ (viz § 3 odst. 3 zákona č. 125/1997 Sb).

Kapaliny s obsahem PCB a zařízení s PCB patří rovněž do působnosti zákona č. 157/1998 Sb. ze dne 11. června 1998, o chemických látkách a chemických přípravcích a o změně některých dalších zákonů, který kodifikuje zákaz uvádění na trh látek s obsahem PCB nad 50 ppm (par. 15, odst. 1). Seznam chemických látek a chemických přípravků, jejichž výroba, uvádění na trh a používání je omezeno obsahuje rovněž Vyhláška MŽP č. 301/1998 Sb.. Vyhláška č. 302/1998 Sb. obsahuje podklady pro provedení inventarizace zařízení s obsahem PCB v intencích směrnice Rady 96/59/EC. 

Podmínky spalování odpadů s obsahem PCB řeší Pokyn MŽP - Postup ČIŽP při vydávání souhlasu ke změnám ve využití cementářských pecí jako technologických zařízení a Usnesení vlády ČSFR č. 67/1991 o aktuálních úkolech k nezávadnému zneškodňování nebezpečných odpadů na území ČR.

Přeprava a doprava odpadů s obsahem PCB se v souladu s § 8 zákona č. 125/1997 Sb., o odpadech, řídí zákonem č. 111/1994 Sb., o silniční dopravě a Evropskou dohodou ADR, vyhlášenou ve sbírce zákonů pod č. 64/1997 Sb. a dále Řádem pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečného zboží (RID) – Železniční přepravní řád vydaný Vyhl. MD č. 132/1964 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

Provoz elektrických zařízení plněných PCB je dále upraven příslušnými technickými normami.

8.4	Nakládání
8.4.1	Prevence

Vzhledem k ukončení výroby PCB a postupného vyřazování zařízení tyto látky obsahující sou návrhy v oblasti prevence irelevantní.

8.4.2	Organizace

V ČR neexistuje ucelený přehled o firmách zabývajících se nakládáním s odpady PCB. Lze předpokládat, že většina společností působí pouze v oblasti sběru odpadů a zařízení a v jeho další distribuci ke konečnému zneškodňovateli (většinou zahraničnímu).

8.4.3	Technika

8.4.3.1	Sběr

Nejsou relevantní informace.

8.4.3.2	Přeprava

Přeprava odpadů s obsahem PCB a zařízení tyto látky obsahující se řídí požadavky zákona o silniční (ADR) a železniční (RID) dopravě. 

8.4.3.3	Využití

Recyklace odpadů s obsahem PCB se, vzhledem k záměru vyřadit tyto látky z používání, neuvažuje.

8.4.3.4	Zneškodnění

Univerzální metodou zneškodňování PCB odpadů je spalování, zejména pokud jsou PCB obsaženy v hořlavé matrici (kontaminované oleje). V ČR je povoleno spalovat použité a odpadní oleje v cementářských pecích za těchto podmínek: obsah PCB max. 30 mg/kg (do 80 mg/kg pouze ve spalovnách nebezpečného odpadu), obsah Cl max. 1%hm., obsah F max. 600 mg/kg, obsah Tl max. 10 mg/kg, obsah Hg max. 2 mg/kg, obsah S max. 3%hm., obsah vody mx. 10%hm., obsah mechanických nečistot max. 1%hm., výhřevnost min. 38 MJ/kg. Pro spalování odpadů s obsahem PCB bude možno využít zařízení v MCHZ Ostrava.

Rozklad PCB za vysokých teplot uvnitř tzv. fluidní vrstvy v oxidační atmosféře za přídavku vhodných přísad způsobujících dechloraci PCB využívá fluidní tepelně chemická destrukce. 

K zneškodňování PCB odpadů lze využít fluidních topenišť kotelen o tepelném výkonu nad 5 MW. Výhodou tohoto způsobu zneškodňování je minimalizování vzniku reakčních meziproduktů, které jsou v obvyklých spalovacích procesech zdrojem následné tvorby toxických polyhalogenovaných dibenzo-p-dioxinů a dibenzofuranů; uvedený způsob je chráněn čs. patentem.

Dechlorace kapalných PCB odpadů sodíkem byl vyvinut i v ČR, kde je patentově chráněn; byl postaven a odzkoušen funkční vzorek zařízení v ÚCHP AV ČR (kapacita 15 t/rok) a firma ENVIRO TECHNOLOGY TODAY toto zařízení komerčně využívá (cena 45-80 Kč/kg). 

Metoda, zařízení a jeho provozování bylo schváleno příslušnými legislativními orgány. Tato metoda je velmi perspektivní především pro zneškodňování kontaminovaných izolačních olejů s obsahem do cca 8000 mg/kg v elektrických zařízeních - transformátorech (které budou pravděpodobně představovat rozhodující podíl odpadů s PCB). Velká přednost této metody je v nasazení dekontaminační jednotky v mobilním provedení přímo na zařízení, což ve svých důsledcích může velmi výrazně snížit ekologické riziko plynoucí z převozu kontaminovaných zařízení. V kombinaci spolu s filtračním a regeneračním zařízením může být zároveň provedena pravidelná komplexní údržba transformátorů, tzn. že po jeho aplikaci bude zařízení nejen dekontaminováno, ale provozovatel ušetří náklady za nový olej a bude moci zařízení uvést opět do provozu v lepším izolačním stavu než před úpravou. Tímto způsobem dojde ke snížení nákladů na vlastní dekontaminaci, protože filtrace a regenerace (či výměna) oleje jsou standardní postupy, které se v průběhu života zařízení pravidelně aplikují.

BCD technologie je založena na chemické reakci atomů chloru v molekule bifenylu s alkáliemi (hydroxid sodný, uhličitan sodný) za přídavku chráněného katalyzátoru a donoru vodíku (alifatický uhlovodík), za zvýšených teplot – 360 oC, zvýšeného tlaku a v dusíkové atmosféře. Výhodou této metody je především možnost zpracovávat kapaliny o vysokém obsahu vlhkosti, o vysoké hodnotě obsahu PCB (až do 15 hmotnostních %) a zpracování tuhých odpadů (vnitřku kondenzátorů, transformátorů). V ČR existuje demonstrační jednotka v Centru pro zneškodňování odpadů ve Lhenicích. 

V ČR je umožněno ukládání tuhého odpadu s obsahem PCB do 100 mg/kg na vybrané skládky (třída 5). Hlavní výhoda tohoto způsobu nakládání spočívá především v nižších cenových relacích než u jiných metod. Vzhledem k budoucím rizikům, mnohdy i obtížně definovatelným, je tato metoda vhodná především pro velké objemy nízkokontaminovaných materiálů (cca pod 10 mg/kg) - zemina, stavební suť atd., kde by jiné metody dekontaminace byly neúměrně drahé.

Meziskladování je časově omezené řešení pro bezpečné uložení zařízení z rizikových lokalit či od nesolventních majitelů. V současnosti existují tyto mezisklady u vývozců kontaminovaných zařízení pro dekontaminaci v zahraničí.

Vývoz do země s vhodným zařízením a s cenově dostupnými službami (v našem regionu většinou země EU) nabízí v ČR řada firem (ceny se pohybují od 115 do 250 Kč/kg). Tento způsob se týká především celých zařízení (např. pevné části transformátorů - kovy, papír, dřevo, lepenka), kde nelze použít jinou metodu dekontaminace používanou v tuzemsku (s výjimkou určitých případů vhodných pro aplikaci sodíkové metody).

Ve světě i v Evropě existuje dostatečná technologická kapacita pro zneškodňování a dekontaminaci odpadů s PCB, avšak pro tuzemské původce mnohdy velmi finančně nákladná. 

8.4.4	Ekonomika

Náklady na zneškodňování odpadů s obsahem PCB se odvíjejí od koncentrace PCB v daném druhu odpadu; v podmínkách ČR jde o desítky až stovky Kč/kg odpadu. 

8.4.5	Územní vazby

Regionální rozložení sběrových a zpracovatelských kapacit vzniklo přirozenou cestou a nelze jednoznačně konstatovat, že neobsahuje žádná úzká místa. Tento stav bude prověřen v rámci zpracovávaných krajských koncepcí hospodaření s odpady.

8.4.6	Rizika

Polychlorované bifenyly patří mezi persistentní organické polutanty se silným lipofilním charakterem vedoucím k významné bioakumulaci. Toxikologické studie na zvířatech ukázaly chronické efekty. Vyšší koncentrace PCB (10 mg/m3) působí na dýchací cesty a spojivky lidského organismu, je podezření na karcinogenitu. Již v koncentraci 1 mg/m3 se vstřebávají i neporušenou pokožkou a pronikají limfatickým a krevním oběhem do mízních uzlin a sleziny, přičemž způsobují sníženou imunitu organismu. Dále způsobují poškození jater a představují i rizika genetických poruch plodu. PCB kumulované v tukové tkáni jsou inertní vůči metabolickým přeměnám. 

8.4.7	Sociologické aspekty

Zlepšení nakládání s odpady a zařízeními obsahujícími PCB bude podmíněno, vedle technických a ekonomických opatření, především zvyšováním odpovědnosti původců odpadů za stav životního prostředí ve svém okolí.

8.5	Výhled - 2005/2010
8.5.1	Výrobky

Vzhledem k tomu, že výroba látek na bázi PCB byla v ČR v roce 1984 ukončena, lze důvodně předpokládat, že množství zařízení s PCB je již konečné a bude ubývat tak, jak budou jednotlivá zařízení dekontaminována a zneškodňována. Jediným způsobem, jak by se toto množství mohlo zvyšovat, by mohla být další kontaminace technických kapalin stávajícími PCB, eventuelně dovoz kontaminovaných kapalin či zařízení ze zahraničí.

8.5.2	Odpady

V několika následujících letech bude u nás mít produkce (evidovaných) odpadů s PCB krátkodobě rostoucí tendenci. Tento nárůst bude především způsoben tím, že při plánované komplexní inventarizaci zařízení na obsah PCB budou zjištěna další zařízení, která překračují limit daný legislativou a jejich držitelé budou řešit jejich odstavení z provozu a zneškodnění (tzn. že se zařízení dostanou do kategorie odpadu s PCB). Dále mohou být při inventarizaci objevena zařízení s PCB mimo provoz, eventuálně různé nádrže či nádoby s kontaminovanou kapalinou.

V dlouhodobém horizontu by však mělo docházet k postupnému snižování produkce odpadů s PCB až po její ukončení v důsledku komplexního zneškodnění všech zařízení s PCB. 

8.5.3	Koncepce

V minulosti bylo vypracováno několik variant řešení zneškodňování odpadů a zařízení s obsahem PCB; všechny návrhy spojoval jeden princip – nutnost spoluúčasti a garance celého procesu ze strany státu.

8.6	Úzká místa
8.6.1	Směrnice EU

Pro nakládání s PCB/PCT v EU platí:

•	Směrnice Rady 75/442/EEC ze dne 15. července 1975 o odpadech
•	Rozhodnutí Komise 96/350/EC ze dne 24. května 1996 upravující přílohy IIA a IIB směrnice Rady 75/442/EEC o odpadech
•	Směrnice Rady 91/689/EEC ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech
•	Rozhodnutí Rady 94/904/EC z 22. prosince 1994, kterým se zavádí seznam nebezpečných odpadů podle článku 1 (4) směrnice Rady 91/689/EEC o nebezpečných odpadech
•	Směrnice Rady 94/67/EC z 16. prosince 1994 ke spalování nebezpečného odpadu
•	Směrnice Rady 96/59/EC ze dne 16. září 1996 ke zneškodňování polychlorovaných bifenylů a polychlorovaných terfenylů (PCB/PCT). Tato směrnice je jedním z klíčových legislativních dokumentů EU týkající se problematiky PCB 

Hlavní myšlenky Směrnice Rady 96/59/EC 	Aktuální stav v ČR	
Směřovat k postupnému přechodu na úplný zákaz PCB	            ANO	
splnit další příslušná usnesení a dokumenty týkající se nakládání s odpady a nebezpečnými odpady	            ANO	
označit zařízení, obsahující PCB a vypracovat seznamy takových zařízení a tyto pravidelně aktualizovat. (Povinnost členských států provést jejich inventarizaci). „PCB„ je zde definováno nejen jako čisté PCB či PCT, ale i jako jakákoliv směs obsahující tyto látky v celkové koncentraci větší než 0,005 % hmot (viz článek 2a)	              NE	
musejí být stanoveny podmínky pro dekontaminaci zařízení obsahující PCB a zařízení musí být specificky označeno	              NE 	
přes zákaz uvádění PCB na trh a tím i zákaz jejich opětovného využití může pokračovat z bezpečnostních důvodů údržba transformátorů, aby se udržely dielektrické vlastnosti PCB 	            ANO	
podniky provádějící zneškodnění nebo dekontaminaci PCB musejí získat povolení,	            ANO	
podniky (držitelé) musejí označit zařízení obsahující PCB,	             NE	
podniky provádějící zneškodňování PCB vedou záznamy o množství, původu, druhu a obsahu PCB u použitých PCB, které jim byly předány. Sdělují tyto informace příslušným orgánům. Do těchto záznamů mohou nahlížet místní orgány a veřejnost. Podniky také vystaví držitelům, kteří dodají upotřebené PCB, potvrzení specifikující jejich druh a množství,	        částečně 	
až do doby, kdy jsou dekontaminovány, vyřazeny z provozu nebo zneškodněny, může údržba transformátorů obsahujících PCB pokračovat pouze tehdy, je-li jejím účelem zajistit, aby PCB, které obsahují, byly v souladu s technickými normami anebo specifikacemi, týkajícími se dielektrických vlastností a za předpokladu, že transformátory jsou v dobrém provozním stavu a neprosakují,	              ?	
dříve, nežli jsou PCB, upotřebené PCB anebo zařízení obsahující PCB převzaty licencovaným podnikem, provedou se všechna bezpečnostní opatření potřebná k zabránění jakéhokoliv požáru. Za tím účelem se přechovávají odděleně od jakýchkoliv hořlavých látek,	              ?	
tam, kde je to přiměřeně prakticky proveditelné, se zařízení obsahující PCB, které nepodléhá soupisu, podle čl. 4 1) a které je součástí jiného kusu zařízení, demontuje a shromažďuje samostatně, jakmile je toto jiné zařízení vyřazováno z provozu, recyklováno nebo zneškodňováno.	              ?	

Spalování odpadů s PCB je komplexně řešeno směrnicí Rady 94/67/EC ze 16. prosince 1994 o spalování nebezpečného odpadu. Zásadní význam pro spolehlivost provozu má soustavná kontrola vstupů a kontrola obsahu škodlivin ve spalinách. 

8.6.2	Swot

Současný systém nakládání s odpady a zařízeními obsahujícími PCB v ČR má své silné a slabé stránky; budoucnost skrývá další hrozby avšak i příležitosti. 

SILNÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO SYSTÉMU nakládání s odpady a zařízeními obsahujícími PCB V ČR:
•	relativně stabilizovaný sektor české energetiky jako největšího provozovatele zařízení, která mohou obsahovat PCB,
•	připravované právní předpisy, které jsou kompatibilní se směrnicemi EU; existující technické normy, převzaté v rámci členství ČR v CENELEC, které upravují údržbu a provoz zařízení s PCB,
•	zákaz dovozu PCB,
•	kvalitní odborná základna v ČR schopná zabezpečit systém inventarizace.

SLABÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO SYSTÉMU nakládání s odpady a zařízeními obsahujícími PCB V ČR:
•	nízké právní vědomí v ČR,
•	špatná finanční situace velkých průmyslových a zemědělských podniků,
•	není přehled o existenci a provozu zařízení s obsahem PCB,
•	v ČR není spalovna schválená pro spalování odpadů s obsahem PCB (kromě cementáren – hranice 100 ppm).

BUDOUCÍ PŘÍLEŽITOSTI PRO SYSTÉM nakládání s odpady a zařízeními obsahujícími PCB V ČR:
•	nová právní úprava nakládání s odpady s PCB plně kompatibilní se směrnicemi EU,
•	nové krajské uspořádání,
•	privatizace České energetiky, jako největšího držitele zařízení, která mohou obsahovat PCB
•	státní garance a ekonomická motivace (daňové úlevy, dotace, půjčky),
•	využití stávajících kapacit pro zneškodňování odpadů s PCB v zemích EU,
•	vyšší právní vědomí velkých českých firem vlastněných zahraničním kapitálem (USA, EU).

BUDOUCÍ HROZBY SYSTÉMU nakládání s odpady a zařízeními obsahujícími PCB V ČR:
•	neschválení připravovaných právních předpisů v oblasti odpadového hospodářství,
•	nové krajské uspořádání,
•	privatizace české energetiky, jako největšího držitele zařízení, která mohou obsahovat PCB
•	nedostatečně připravený a nedůsledně aplikovaný systém inventarizace zařízení s obsahem PCB,
•	nedostatek finančních prostředků ze strany státní správy omezující účinnou kontrolu,
•	nedostatek finančních prostředků na straně provozovatelů zařízení s obsahem PCB ústící ve snahu o levné a neekologická zneškodňování odpadů s PCB a zařízení, která je obsahují. 

8.6.3	Priority 

Hlavní priority lze v podstatě rozdělit na:

•	Provedení inventarizace zařízení s PCB v souladu se směrnicí Rady 96/59/EC (čl. 4),
•	Vypracování plánů dekontaminace, resp. zneškodnění inventarizovaných zařízení (článek 11) a jejich následná realizace tak, aby držitelé PCB, odpadů s obsahem PCB a zařízení s obsahem PCB a podléhajícím evidenci zajistily v co nejkratší době jejich odstranění v souladu s platnými předpisy nejpozději však do konce roku 2010. 

Mezi oběma těmito opatřeními by měla být určitá časová souslednost (inventarizace musí odstartovat řešení celého problému PCB), avšak již na základě prvních výsledků inventarizace je možno začít s plněním opatření druhého bodu. V určité fázi by mělo nastat časové překrytí plnění opatření dle výše uvedených bodů.

Celá inventarizace by měla být uskutečněna do konce roku 2002 a vyhodnocena do konce roku 2003 (požadavek EK vznesený na screeningu Aquis v roce 1999) a provedena vysoce transparentním, efektivním způsobem, s co nejnižšími náklady a s co nejmenším omezením provozu dotčených zařízení (dobrovolné dohody s velkými provozovateli zařízení s obsahem PCB by mohly inventarizaci usnadnit). Musí být maximálně zaručena důvěrnost dat a jejich ochrana před zneužitím, minimalizována možnost ovlivnění výsledků analýz. 

9	Odpady z výroby TiO2
9.1	Výrobky - 1990/2000
Monopolním výrobcem titanové běloby v ČR je PRECHEZA, a.s. Přerov společně s dalšími typy anorganických pigmentů. V letech 1995 až 2000 bylo vyrobeno /t/:

	1995	1996	1997	1998	1999	2000*	
TiO2	23 095	23 850	22 202	27 909	28 000	30 000	
 * předpoklad

Hlavními surovinami pro výrobu titanové běloby sulfátovým postupem jsou ilmenit (Fe.TiO2) a kyselina sírová. Ilmenit se před rozkladem suší v rotační sušárně a mele na kulových mlýnech na požadovanou velikost částic. V operaci rozkladu se účinkem kyseliny sírové ilmenit převádí do roztoku. Pro rozdělení Ti a Fe je nutné, aby Fe nebylo přítomno v trojmocné formě, proto se roztok redukuje železem (litinové, nebo ocelové odstřižky) i za zredukování části titanu na Ti3+. Nezreagované kaly se odstraní sedimentací (čířením). Na krystalizaci Ti roztoků se ochlazením vyloučí asi 60 % železa ve formě FeSO4.7 H2O a zelená skalice se na odstředivkách odseparuje od titanového roztoku. Titanový roztok potom hydrolyzuje, kde se oddělí pigmentový TiO2 od ostatních součástí suroviny. Na bílé filtraci se oddělí štěpná kyselina od TiO2 v pevné fázi a vymyje od doprovodných prvků v roztoku. V bělení se vytvořením obsahu trojmocného titanu a okyselením zvyšuje účinek vymývání. Impregnací se do titanového gelu vnáší přísady, potřebné pro optimální tvorbu pigmentových krystalů. 

V kalcinační peci dochází k vysoušení vody z hydratované pasty TiO2 , uvolnění vázané kyseliny sírové a k tvorbě krystalů anatasu nebo rutilu. Dále se kalcinát mele na kyvadlových mlýnech nebo parních tryskových mlýnech (mikronizérech). Dále se podle požadavků zákazníků provádí povrchová úprava pigmentu TiO2. Následně se suší, mikronizuje. Hotový produkt se balí, skladuje a expeduje k zákazníkům.

9.2	Odpady
9.2.1	Druhy

K odpadům při výrobě titanové běloby sulfátovým postupem patří: 
•	emise do ovzduší 
•	silně kyselé odpadní vody
•	slabě kyselé odpadní vody
•	tuhé odpady

9.2.2	Množství

9.2.2.1	Emise

Koncentrace znečišťujících látek v emisích z provozů anorganických pigmentů (výsledky měření):

Zdroj znečišťování ovzduší	Výsledky měření v roce 1998	
	SOx
mg.Nm-3	NOx
mg.Nm-3	CO
mg.Nm-3	TZL*
mg.Nm-3	
Sušení ilmenitu	nest.	nest.	nest.	44,2	
Mlýnice ilmenitu	nest.	nest.	nest.	3,4	
Rozklad ilmenitu	100,2	nest.	nest.	17	
Kalcinace TB	1386	33	1,6	9,5	
Mlýnice kalcinátu	nest.	nest.	nest.	4	
Dehydratace ZS*	791,5	64,3	1,3	252	
Kalcinace ŽČ**	1432	57,5	2,3	0	
Sušení ŽČ	nest.	43	0	57,6/84,3	
* TZL – tuhé znečišťující látky

Od 1.1.1999 jsou dodržovány emisní limity stanovené vyhláškou MŽP ČR č.117/1997 Sb. byla provedena taková investiční opatření, aby nedošlo k překročení těchto limitů.

Měrné emise SO2 mají klesající tendenci – 51,2 t SO2/t TiO2 (1992), 13,35 t SO2/t TiO2 (1998). Po najetí technologie SULFACID na zachycování SO2 z kalcinace TiO2 v roce 2000 klesnou měrné emise SO2 na 10 t/t TiO2 (předpoklad). 

9.2.2.2	Silně kyselé odpadní vody

Složení odpadních vod je proměnlivé, vždy obsahují gel kyseliny titaničité, rozpuštěné sírany doprovodných kovů z ilmenitu, především síran železnatý v koncentraci 150 g/l i více, síran hořečnatý (až 10 g/l) síran manganatý a velmi malá či stopová množství síranů Cr, Co, Ni, Cu, Zn, Pb a dalších prvků. Odpadní silně kyselé vody mohou obsahovat od 50 g/l až do 300 g/l (tj. 5 % - 20 %) volné kyseliny sírové.

Neutralizace se provádí suspenzí uhličitanu vápenatého do pH 2,8, matečný roztok z odstředivek po separaci bílého sádrovce se zpracovává na neutralizaci slabě kyselých vod nebo na II.° neutralizace silně kyselých vod.

K výrobě bílého sádrovce lze využít jen odpadní vody, které neobsahují barevné suspendované látky, které by znehodnocovaly konečný produkt. Používá se surová štěpná kyselina, tj. filtrát z I.° bílé filtrace z nasávání gelu kyseliny titaničité, kyselé vody z promývání gelu v I.° a filtrát z nasávání gelu po bělení, II.° bílé filtrace. 

Zbývající silně kyselé vody z výroben anorganických pigmentů a kyseliny sírové jsou podzemní kanalizací, částečně i nadzemní, dopravovány na II.° neutralizace silně kyselých vod. Po homogenizaci mají složení: celková acidita (99 % množství) je v rozsahu 10 - 100 g H2SO4 /l, obsah síranů 10 - 100 g/l, obsah chloridů 70 - 3000 mg/l, rozpuštěné látky 18 -70 g/l, nerozpuštěné látky 1 - 4 g/l, Fe2O3 3-10 g/l. Neutralizace se provádí roztokem hydroxidu vápenatého do pH 8,5-10,0.

9.2.2.3	Slabě kyselé odpadní vody

Množství slabě kyselých odpadních vod z výroben anorganických pigmentů a kyseliny sírové stoupá v závislosti na zvyšující se výrobě TiO2. Měrná produkce slabě kyselých odpadní vod má však klesající tendenci – 0,036 t H2SO4/t TiO2 (1992), 0,029 t H2SO4/t Tio2 (1999).

Slabě kyselé odpadní vody obsahují do 5 % odpadní kyseliny sírové, prací vody s obsahem síranu železnatého a železitého a zbytky solí z povrchových úprav anorganických pigmentů.

Odpadní vody jsou neutralizovány roztokem hydroxidu vápenatého, po sedimentaci v usazovácích přepadá vyčištěná voda do recipientu, kal průmyslového sádrovce je přečerpáván do kalolisovny na průmyslové odvodnění.			

Vypouštění odpadních z PRECHEZY, a.s., Přerov do řeky Bečvy je povoleno rozhodnutím Okresního úřadu v Přerově. Porovnání dosažených skutečností za uplynulé období a platných limitů množství i obsahu solí odpadních vod daných vodohospodářským rozhodnutím je provedeno v následujících tabulkách.

Kvantitativní parametry vypouštěných odpadních vod:

Množství	Limit	Skutečnost 1998	
Průměrné   (l/s)	86	73	
Maximální  (l/s)	120	113	
Roční          (m3)	2 712 100	2 110 494	

Ukazatel množství vypouštěných odpadních vod za rok 1998 byl dodržen, rovněž jako průměrné a maximální množství. Ve srovnání s léty 1994 - 1996 množství vypouštěných odpadních vod neustále klesá.

Kvalitativních parametry vypouštěných odpadních vod:

Parametr	      Koncentrace (mg/l)	          Množství (t/rok)	
	Limit	Skutečnost 1998	Limit	Skutečnost 1998	
RL105*	5400	3911	11800	8258	
RL550*	4700	3038	10320	6417	
SO42-	3000	1872	6500	3953	
F-	9	4,8	18	 10,1	
NL*	50	13,5	90	28,4	
Fe	8	0,74	18	1,6	
BSK 5	15	6,9	27	14,5	
KNK  8..3 /mmol/l/,                        /kmol/rok/	0,5 	0,18	820	381	
PH	8,0 - 10,5	9,2	8,0 - 10,5	9,2	
* RL – rozpuštěné látky
  NL – nerozpuštěné látky
  KNK - ...

V roce 1998 byly dodrženy veškeré  parametry vodohospodářského rozhodnutí a to jak v celkovém množství vypouštěných solí (t/rok), tak i v průměrných hodnotách jejich koncentrací (mg/l).

9.2.2.4	Tuhé odpady

Hydratovaný síran vápenatý - průmyslový sádrovec (kód odpadu 06 1101 - sádra z výroby titanové běloby) se pod obchodním názvem PRESTAB (PND 58-301-99, koeficient propustnosti materiálu se pohybuje od 1,2.10-7 do 1,8.10-8 m.s-1) používá k rekultivaci skládek, povrchových dolů, lomů, jam po těžbě užitkových hornin, a to buď samostatně, nebo ve směsi s jinými materiály. Produkce průmyslového sádrovce stoupá úměrně s růstem výroby TiO2 – 155 149 t (1995), 184 606 t (1998); rovněž tak stoupá podíl jeho využití – 0%, tj. uložení na odkališti (1995), 55% (1999).

Bílý sádrovec (PREGIPS) se používá jako surovina ve stavebnictví.

Síran železnatý krystalický (Fe2SO4 . 7 H2O) se používá jako surovina pro výrobu anorganických železitých pigmentů (červení, černí, směsných oxidů železitých), výrobu monohydrátu síranu železnatého - jako minerálního doplňku potravy zvířat, pro úpravu pitných, povrchových a technologických vod (nejúčinněji v zásadité oblasti pH), čištění odpadních vod, výroba síranu železitého.

Síran železitý se používá pro úpravu pitných a technologických vod, čištění odpadních průmyslových a zemědělských vod, čištění odpadních komunálních vod, kombinace biologického a chemického stupně. 

9.2.3	Složení

Údaje obsahuje kap. 2.2
 
9.2.4	Toky

Údaje obsahuje kap. 2.2

9.3	 Právo
Zákon č. 309/1992 Sb., o ochraně ovzduší před znečišťujícími látkami, jak vyplývá ze změn provedených zákonem č. 218/1992 Sb., a zákonem č. 158/1994 Sb., úplné znění uveřejněno pod č. 211/1994 Sb., Vyhláška MŽP ČR č. 117/1997 Sb., kterou se stanovují emisní limity a další podmínky provozování stacionárních zdrojů znečišťování a ochrany ovzduší.

Emisní limity:

Zdroj znečišťování ovzduší	Emisní limity dle opatření FVŽP	
	SOx      mg.Nm-3	NOx
mg.Nm-3	CO
Mg.Nm-3	TZL
mg.Nm-3	
Sušení ilmenitu	nest.	nest.	nest.	50	
Mlýnice ilmenitu	nest.	nest.	nest.	50	
Rozklad ilmenitu	2500+	nest.	nest.	nest.	
Kalcinace TB	2500+	500+	800+	300	
Mlýnice kalcinátu	nest.	nest.	nest.	50	
Dehydratace ZS*	2500+	500+	800+	400	
Kalcinace ŽČ**	2500+	500+	800+	nest.	
Sušení ŽČ	nest.	nest.	nest.	100	
Za látkovým filtrem	nest.	nest.	nest.	50	

Emisní limity jsou vztaženy na normální stavové podmínky (101,32 kPa a 0 °C) vlhkého nosného plynu.
*ZS – zelená skalice
** ŽČ – železité červeně
+ Stanoveny ČIŽP limity obecně platné

Zdroj znečišťování ovzduší	Emisní limity dle Vyhlášky MŽP ČR 117/1997 Sb.	
	SOx
mg.Nm-3	NOx
mg.Nm-3	CO
Mg.Nm-3	TZL
mg.Nm-3	
Sušení ilmenitu	nest.	nest.	nest.	150	
Mlýnice ilmenitu	nest.	nest.	nest.	50	
Rozklad ilmenitu	nest.	nest.	nest.	nest.	
Kalcinace TB	nest.	nest.	nest.	300	
Mlýnice kalcinátu	nest.	nest.	nest.	50	
Dehydratace ZS*	nest.	nest.	nest.	300	
Kalcinace ŽČ**	nest.	nest.	nest.	12)	
Sušení ŽČ	nest.	nest.	nest.	100	
Za látkovým filtrem	nest.	nest.	nest.	50	

Vyhláška MŽP ČR č. 117/1997 Sb. stanovuje podle § 8 odst.1 písm. a) jednorázové měření pro velké zdroje znečišťování ovzduší (dále ZZO), jedenkrát za kalendářní rok, pokud nemají povinnost měřit kontinuálně, dle § 8 odst.1 písm. b) téže vyhlášky u středních ZZO po skončení stanovených individuálních emisních limitů nebo po prvním uvedení do provozu a dále vždy po každé záměně paliva nebo suroviny a trvalém zásahu do konstrukce nebo vybavení zdroje, a to do šesti měsíců od vzniku jedné z výše uvedených skutečností.

Podle § 6 odst.1 vyhlášky č.117/1997 Sb., jsou vybrané technologické procesy a zařízení označené v příloze č. 2 jako velký zdroj znečišťování a v ostatních případech, překračuje-li při projektovaném výkonu zdroje a při hmotnostní koncentraci roční hmotnostní tok alespoň jedné nebo více z dále uvedených látek hodnotu:

•	200 t tuhých znečišťujících látek nebo
•	1000 t oxidu siřičitého

Zákon č.138/1973 Sb., o vodách, zákon č. 14/1998 Sb., kterým se doplňuje zákon o vodách, zákon č. 58/1998 Sb., o poplatcích za vypouštění odpadních vod do vod povrchových a související vyhlášky (č. 6/1977 Sb.) a nařízení vlády a následná rozhodnutí orgánů státní správy:

•	vodohospodářská rozhodnutí k nakládání s vodami
•	vodohospodářská rozhodnutí k ukládání sádrovce na odkalištích
•	vodohospodářské rozhodnutí k sanačnímu čerpaní – ochrana prameniště pitné vody Troubky nad Bečvou

Zákon č. 125/1997 Sb., o odpadech a prováděcí vyhlášky č. 337/1997 Sb., kterou se vydává katalog odpadů a stanoví se další seznamy odpadů, č. 338/1997 Sb., o podrobnostech nakládání s odpady, č. 339/1997 Sb., o hodnocení nebezpečných vlastností odpadů, č. 340/1997 Sb., kterou se stanoví výše finanční rezervy na rekultivaci, zajištění péče o skládku a asanaci po ukončení jejího provozu a podrobnosti jejího vytváření a užití a následná rozhodnutí orgánů státní správy: 

•	vodohospodářské souhlasy k ukládání odvodněných sádrovcových kalů (průmyslového sádrovce) na spojených odkalištích PRECHEZA, a.s., 
•	rozhodnutí o provozování zařízení na úpravu odpadních kalů v areálu PRECHEZA, a.s., na provoze vodního hospodářství,
•	rozhodnutí o sběru, výkupu a úpravě nebezpečných odpadů v areálu PRECHEZA, a.s., na neutralizační stanici na provoze vodního hospodářství,
•	rozhodnutí o shromažďování, třídění a skladování nebezpečných odpadů vznikajících vlastní podnikatelskou činností do nádob a obalů, které splňují ustanovení § 3 vyhlášky MŽP ČR č. 338/1997Sb.

9.4	Nakládání
9.4.1	Prevence

PRECHEZA, a.s. realizovala řadu opatření k minimalizaci vzniku odpadů vyplývajících z provedených projektů čistší produkce.

9.4.2	Organizace

Údaje obsahuje kap. 2.2

9.4.3	Technika

9.4.3.1	Sběr

Údaje obsahuje kap. 2.2

9.4.3.2	Přeprava

Údaje obsahuje kap. 2.2

9.4.3.3	Využití

Údaje obsahuje kap. 2.2

9.4.3.4	Zneškodnění

Údaje obsahuje kap. 2.2

9.4.4	Ekonomika

Ekonomické údaje spojené s výrobou titanové běloby a nakládání s emisemi, odpadními vodami a odpady s tím spojenými jsou vnitřní záležitostí PRECHEZA, a.s. a žádné relevantní informace nejsou k dispozici.

9.4.5	Územní vazby

PRECHEZA, a.s. se nachází v intravilánu města Přerov a případné negativní ekologické dopady výroby titanové běloby mohou být velmi přímé, zvláště v případě podstatného rozšíření stávajících kapacit výroby, nebo změn technologických postupů. 

9.4.6	Rizika

Spočívají v nakládání s uvedenými a dalšími chemickými látkami; ošetřena jsou příslušnými obecnými a vnitropodnikovými bezpečnostními předpisy pro pracovní prostředí. 

9.4.7	Sociologické aspekty

Vedle případných dopadů popsaných v kap. 3.5 je nutno zvažovat kladný dopad provozu PRECHEZA, a.s. na zaměstnanost v regionu.

9.5	Výhled - 2005/2010
9.5.1	Výrobky

V uvedeném období lze předpokládat mírně narůstající úroveň výroby titanové běloby.

9.5.2	Odpady

S ohledem na předpokládanou úroveň výroby titanové běloby a připravovaná technologická opatření směřující ke snižování měrné produkce emisí, odpadních vod a tuhých odpadů, lze v uvedeném období předpokládat mírně narůstající produkci odpadů a znečištění.

9.5.3	Koncepce

Vzhledem k tomu, že současný stav legislativy v České republice dostatečně monitoruje výskyt odpadů do životního prostředí z výroby oxidu titaničitého (titanové běloby) v souladu se směrnicí 92/112/EEC a bude vyžadovat pouze drobné úpravy (novelizaci) ve vyhlášce č. 117/1997 Sb., je PRECHEZA, a.s. toho názoru, že vydávat novou směrnici (vyhlášku), která by svým způsobem kopírovala výše uvedenou směrnici EU je v tomto případě zbytečné. Na základě monitorování množství odpadů do životního prostředí v souladu s platnou legislativou ČR je PRECHEZA, a.s. schopna prokázat plnění požadavků EU pro výrobu oxidu titaničitého sulfátovým postupem dle směrnice 92/112/EEC.

9.6	Úzká místa
9.6.1	Směrnice EU

V obecné rovině se výrobcům titanové běloby a anorganických pigmentů na bázi železa ukládá monitorovat příslušné hodnoty a jejich snižování ve vztahu ke skutečné produkci každého zařízení. Dále se ukládá, aby bylo zajištěno, že veškerý odpad z výroby oxidu titaničitého a zejména odpad, pro nějž platí zákaz vypouštění do vod nebo do ovzduší, nebyl produkován nebo byl využíván tam, kde je to technicky a ekonomicky proveditelné, aby byl využíván nebo zneškodňován bez ohrožení lidského zdraví nebo poškozování životního prostředí. 

Ve směrnici 82/883/EEC jsou na základě článku 7 (3) směrnice 78/176/EEC stanoveny postupy dozoru a monitorování ovlivňování životního prostředí vypouštěním, skládkováním nebo vnášením do půdy odpadů z výroby oxidu titaničitého. 

Požadavky směrnice 78/176/EEC o odpadu z průmyslu oxidu titaničitého	Aktuální stav v ČR	
- přijmout opatření k zajištění odstraňování odpadů způsobem, který neohrožuje lidské zdraví a nepoškozuje životní prostředí (čl. 2),	             
           ANO	
- přijmout opatření na podporu prevence, recyklace a využití odpadů (čl. 3),	           ANO	
- zajistit pravidelné monitorování odpadu a dotčeného životního prostředí při jeho      odstraňování (čl. 7)	              ?	
- vypracovat programy postupného omezování a výhledové eliminace znečištění odpady z výroby oxidu titaničitého (čl. 9)	            ANO 	

9.6.2	Swot

Současný podoba výroby titanové běloby v PRECHEZA, a.s. má své silné a slabé stránky; budoucnost skrývá další hrozby avšak i příležitosti. 

SILNÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO STAVU:
•	najetí linky na zachycování emisí z kalcinace titanové běloby SLFACID (splnění limitu Směrnice 92/11/EEC)
•	najetí zachycování emisí SO2 na dehydrataci zelené skalice (uplatnění BAT),
•	využívání zelené skalice jako výrobku, meziproduktu pro výrobu železných pigmentů, monohydrátu síranu železnatého a flokulantu síranu železnatého,
•	výroba bílého sádrovce pro využití ve stavebnictví.

SLABÉ STRÁNKY SOUČASNÉHO STAVU:
•	zachycování emisí SO2 z kalcinace železitých červení (připravuje se investice),
•	snižování odpadů z výroben kyseliny sírové a anorganických pigmentů (průběžně se řeší organizačními a technickými opatřeními).

BUDOUCÍ PŘÍLEŽITOSTI PRO PRECHEZA, a.s.:
nebyly specifikovány

BUDOUCÍ HROZBY PRO PRECHEZA, a.s.:
nebyly specifikovány

9.6.3	Priority
Plnění cílových hodnot výskytu odpadů z výroby oxidu titaničitého ve vztahu k limitům směrnice 92/112/EEC:

10	Odpady z obalů
10.1	Šíře trhu
Rozdělení toku obalů v České republice na obaly dovezené a na obaly vyrobené, není možné přímo posoudit. Bylo by možné provést jen nepřímý odhad, který by vycházel ze statistických údajů, které se týkají dovozů a vývozů a které jsou v průmyslu v podobě finančních hodnot k dispozici. Nicméně takové odhady by byly zavádějící a z hlediska Směrnice o obalech a odpadech z obalů (dále jen „SOOO“) nejsou ani potřebné, protože pro zavedení SOOO nejsou takové informace nutné.

Existují dva nedávno vytvořené soubory údajů, které se týkají spotřeby obalů v domácnostech v České republice, přičemž oba soubory vycházejí z analýzy pohybu odpadů, která byla zpracována se změřením na odpady z domácnosti. První soubor údajů je uveden ve studii zpracované Ministerstvem životního prostředí v roce 1997, druhý pak je výsledkem monitorování zajištěného organizací pro využití odpadů z obalů EKO-KOM v roce 2000. 

Zatímco první soubor plně vychází z analýzy pohybu odpadů, druhý využívá analýzu pohybu odpadů pouze pro posouzení celkového objemu obalů v domácnostech, přičemž v otázce distribuce materiálů bere v úvahu také poměry na trhu.

Srovnání obou souborů dat je uvedeno v tabulce:

	Studie MŽP 1997	Odhad a.s. EKO-KOM 2000	
Celkem obaly v domácnosti	416 tisíc tun	430 tisíc tun	
Papír	34%	30%	
Sklo	31%	20%	
Plasty	20%	30%	
Kovy	10%	5%	
Ostatní	5%	15%	

Rozdíly v těchto souborech dat lze vysvětlit vývojem, který nastal na českém trhu v průběhu posledních několika let. Studie z roku 1997 vychází z analýzy toku odpadů, která byla provedena v roce 1995, zatímco údaje EKO-KOMu vycházejí z aktuálních informací získaných ze sledování toku odpadů na 45 % území státu a dále také ze sledování 35 % českého trhu (průmyslová výroba a dovozy). Protože se český trh v průběhu let 1995 až 2000 podstatně změnil, je možno pochopit, proč došlo k takovému nárůstu podílu odpadů z plastů (kromě jiných důvodů je velmi důležitá změna obalové techniky v průmyslu výroby nápojů ze skla na plasty). Spotřebitelé také dávají přednost laminovaným obalům, což vysvětluje pokles podílu kovů a nárůst v kategorii „Ostatní“, včetně používání kompozitů (trh zaznamenal podstatný pokles u prodeje potravin v konzervách po zavedení laminovaných obalů a také plechovky s nápoji ve stejném období v podstatě z trhu zmizely). Lze předpokládat, že většina významných změn v chování spotřebitelů již nastala, že byly také provedeny hlavní změny v oblasti technologií. Je tedy možné věřit, že struktura odpadů z obalů v domácnostech existující v roce 2000 se v příštích letech nebude prudce měnit, přičemž s nárůstem HDP v zemi pomalu poroste jejich absolutní objem.

Zatímco různé studie, které se zabývají obaly v domácnostech, ukazují konsistentní údaje, mnohem méně jisté jsou ty údaje, které se týkají pohybu odpadů v oblasti mezipodnikové.

Studie provedená Ministerstvem životního prostředí v roce 1997 2) ukazuje vysoké odhady objemu obalů v podnikové sféře, které vycházejí z logistické studie zpracované pod dohledem stejného ministerstva v roce 1994 3). Nárůst o 19,3% v objemu obalů se promítnul z údajů pro rok 1994 do údajů současných. Tento postup pak vedl k odhadu celkového objemu obalů v podnikové sféře v hodnotě 936 tisíc tun za rok. To naznačuje, že se jedná asi o dvojnásobný objem obalů ve srovnání s obaly, které se pohybují v domácnostech. Tento poměr však protiřečí údajům, které dodaly organizace zabývající se recyklací obalů a které ukazují opačný poměr: obaly pohybující se mezi podniky představují polovinu objemu obalů v domácnostech. 

Tento druhý poměr je v souladu s údaji od ostatních evropských organizací, které se zabývají obaly. Tento rozdíl může být způsoben několika důvody. Předně, téměř 20% nárůst může být příliš vysoký, protože neodpovídá nárůstu HDP a neodráží změny v používaných technologiích. Dále, zatímco organizace zabývající se recyklací obalů shromažďuje údaje především z průmyslu spotřebního zboží, studie provedená ministerstvem zahrnuje také výrobu ve strojírenství a stavebnictví. Hlavní rozdíl je pak ve skutečnosti, že studie provedená ministerstvem v roce 1994 zahrnuje odpady z opakovaně používaných obalů, zatímco organizace zabývající se recyklací obalů vykazuje pouze odpad z jednorázových obalů. 

Množství odpadu z obalů, který pochází z obalů opakovaně použitelných, se odhaduje na přibližně 240 tisíc tun za rok (197 tisíc tun skla a 43 tisíc tun ostatního odpadu4) - palety, bedny, opakovaně plněné láhve atd. při jejich nahrazení).

	Studie MŽP 1997
vč. opak. užití	Studie MŽP 1997
mimo opak. užití	EKO-KOM 2000 vč. opak. užití	EKO-KOM 2000 mimo opak. užití	
Celkem mezi podniky	936 tisíc tun	696 tisíc tun	399 tisíc tun	159 tisíc tun	
Papír	50 %	67%		68%	
Sklo	22%	1%		0%	
Plasty	14%	19%		20%	
Kovy	7%	10%		0%	
Ostatní	7%	3%		12%	

Je třeba si povšimnout té skutečnosti, že oba soubory údajů, pokud je vyloučen odpad z opakovaně použitelných obalů, vykazují podobnou strukturu odpadových materiálů (rozdíl u kovů je důsledkem různé metodiky EKO-KOM – viz kategorie „ostatní“, která vyvažuje nedostatek u kovů). Nicméně významný rozdíl existuje v odhadu celkového objemu. 

Protože SOOO neuvažuje s opakovaným použitím obalů jako se samostatným proudem pohybu obalů, je přiměřené z odhadů vyloučit odpad, který z těchto odpadů pochází, (to má dopad pouze na výpočet míry využití/recyklace). Akceptujme skutečnost, že EKO-KOM sem nezahrnuje údaje z průmyslu a stavebnictví a současně také, že 20 % nárůst obalů mezi roky 1994 a 2000 se zdá být příliš vysoký. Pouze pro srovnání uvádíme, že objem obalů z vlnité lepenky (kartonu) uvedený v této studii je o 50% vyšší, nežli je celková produkce těchto obalů v zemi.5) Bylo by proto rozumné vycházet z celkového objemu obalů v průmyslu (mezi podniky) v roce 2000 v hodnotě 420 tisíc tun a očekávat, že struktura materiálů je podobná jako ve studii Ministerstva životního prostředí za rok 1997, protože to potvrzují údaje z EKO-KOMu. Tento odhad nereflektuje na srovnání s přepravou a výrobou skupinových obalů v ČR (lze očekávat, že vývoz a dovoz v této oblasti se vyrovnávají) a neodráží také obvyklý poměr obalů z domácností k obalům z podnikové sféry v podobných zemích, jako je Portugalsko.

Výše uvedená analýza dostupných údajů vede k závěru, že odhad objemu obalů a jejich struktury za rok 2000 je takový, jak jej ukazuje tabulka.

Obaly na trhu	Obaly v domácnosti	Obaly mezi podniky	
Celkem objem	430 tisíc tun	420 tisíc tun	
papír	30%	67%	
sklo	20%	1%	
plasty	30%	19%	
kovy	5%	10%	
ostatní	15%	3%	

10.2	Toky odpadu z obalů
10.2.1	Typy odpadů, objemy a nakládání s odpadními proudy

Tok odpadů pocházejících z obalů nereflektuje obaly zavedené na trhu ani jejich materiálovou strukturu.

Obecně existují dva jejich hlavní proudy. Odpad z obalů v domácnostech je součástí odpadu z domovního obecně, a tak je zpracováván v rámci nakládání s odpady komunálními. Obaly mezi podniky jsou součástí průmyslového odpadu (ať již v závodech nebo v maloobchodě).

Odpad z obalů v domácnostech představuje asi 430 tisíc tun za rok v materiálové struktuře ukázané v tabulce. Část tohoto odpadu je recyklována v systémech pro zpracování komunálního odpadu. Podle údajů EKO-KOMu 6) má 70 % obyvatelstva ČR přístup k systému separovaného sběru, který sbírá asi 110 tisíc tun odpadu za rok. Asi 70 % tohoto odpadu pochází z obalů (viz tabulka). Tento odpad je pak předmětem obchodu na trhu s druhotnými surovinami a je recyklován. Existuje předpoklad, že část odpadu z obalů v domácnostech je spalována v lokálních topeništích, především ve venkovských oblastech. Protože tento způsob vytápění používá asi 20 % populace, lze se dohadovat, že asi 10 % spalitelného odpadu z obalů je spalováno tímto způsobem v oblastech, které nejsou pokryty systémy separovaného sběru. 

Část odpadu je také spalována v komunálních spalovnách, které jsou vybaveny zařízením pro rekuperaci energie, což pokrývá min. 20 % obyvatelstva. Je třeba si všimnout faktu, že dvě třetiny komunálních systémů založených na spalování jsou spojeny se systémy tříděného sběru více materiálů a zbytek tvoří předtříděné sklo přinášené do systému. Zbytek tohoto odpadu je ukládán na skládky.

Poslední dostupná data o třídění odpadu z obalů a o sběru v systémech nakládání s komunálním odpadem jsou ukázána v tabulce. Protože systémy jsou spojeny, údaje jsou uvedeny ve dvou oddělených souborech: údaje o celkovém množství vytříděného, sebraného a recyklovaného odpadu včetně té části, která nepochází z odpadů a údaje k té části odpadů, které pocházejí výlučně z obalů. Část, která není z obalů, představuje obvykle novinový papír a ostatní tiskoviny. 7)

Sběr a třídění	Celkem odpad z domácností	Obalový odpad z domácností	
papír	36 tisíc tun	18 tisíc tun	
sklo	44 tisíc tun	42 tisíc tun	
plasty	18 tisíc tun	14 tisíc tun	
kovy	12 tisíc tun	3 tisíc tun	
ostatní	0 tisíc tun	0 tisíc tun	
celkem	110 tisíc tun	77 tisíc tun	

Přehled podle uvažovaných předpokladů pro proudy odpadu z domácností původem z obalů je zobrazen v tabulce:

Obaly z domácností	Celkem odpad	Recyklováno	Komunální spalovny	Místní teplárny, spalovny	Skládkování	
papír	129 tisíc tun	18 tisíc tun	22 tisíc tun	4 tisíc tun	85 tisíc tun	
sklo	86 tisíc tun	42 tisíc tun	9 tisíc tun	0 tisíc tun	35 tisíc tun	
plasty	129 tisíc tun	14 tisíc tun	23 tisíc tun	4 tisíc tun	88 tisíc tun	
kovy	21 tisíc tun	3 tisíc tun	4 tisíc tun	0 tisíc tun	14 tisíc tun	
ostatní	65 tisíc tun	0 tisíc tun	13 tisíc tun	1 tisíc tun	51 tisíc tun	
celkem	430 tisíc tun	77 tisíc tun	71 tisíc tun	9 tisíc tun	273 tisíc tun	

Celková recyklace u obalů z domácností je pak možné odhadovat na 71 tisíc tun a rekuperace energie představuje asi na 58 tisíc tun. To představuje míru recyklace 16,5 % a míru rekuperace 30,7 % u odpadů původem z obalů v domácnostech.

Tok odpadů pocházející z obalů mezi podniky představuje asi 420 tisíc tun za rok. Z toho je asi 160 tisíc tun z dopravních a skupinových obalů, které se používají pro distribuci výrobků do maloobchodu. Má se za to, že asi 42 tisíc tun z tohoto odpadu z obalů se sebere a přepraví k recyklaci přímo u maloobchodníků. Z tohoto množství asi 37 tisíc tun je odpad z papírových obalů a asi 5 tisíc tun jsou plasty (údaje EKO-KOM 8) ze supermarketů a maloobchodních řetězců; skutečné množství může být podstatně vyšší, protože tyto údaje se týkají hlavně maloobchodu potravinami a nápoji). Dodavatelé do maloobchodu pokryjí dalších 40 tisíc tun především odpadem z přepravních obalů a tato směs odpadu sestává především ze dřeva.

Nejsou k dispozici žádná data k dalším 260 tisícům tun obalů pohybujících se mezi podniky, protože neexistuje zavedený monitorovací systém schopný změřit tok obalů mezi výrobními zařízeními. Protože tyto obaly jsou částí průmyslového odpadu, lze odhadovat, že určitá část z něho je převážena k recyklaci (pravděpodobně asi 80 tisíc tun, tj. polovina použitých papírových obalů). Tato část proudu odpadu z obalů představuje nejvyšší nejistotu, pokud jde o skutečný objem odpadu, i pokud jde o recyklaci. Obě čísla se mohou významně lišit v řádu do 50 %. 

Údaje týkající se odpadu z obalů mezi podniky jsou ukázány v tabulce:

Obaly v podnikové sféře	Celkem odpad	Odpad v distribuci do maloobchodu	Recyklace v maloobchodu	Recyklace ve výrobě	Skládkování nebo spalování	
papír	281 kt	107 kt	37 kt	72 kt	172 kt	
sklo	7 kt	0 kt	0 kt	0 kt *)	7 kt	
plasty	80 kt	32 kt	5 kt	12 kt	63 kt	
ostatní	52 kt	21 kt	0 kt	36 kt	16 kt	
celkem	420 kt	160 kt	42 kt	120 kt	258 kt	

*) Do této položky není záměrně zahrnuto recyklace opakovaně použitelných skleněných spotřebitelských obalů vyřazených z dalšího plnění, což může představovat asi 80 kt recyklovaného skla navíc.

Celkový objem recyklovaných obalů v podnikové sféře lze odhadnout na asi 162 kt, což představuje míru recyklace asi 38,5 %.

10.3	Předpisy týkající se odpadu z obalů
10.3.1	Současný stav:

Platné zákony:

1) Zákon 125/1997 o odpadech 
•	činí producenty a dovozce obalů zodpovědnými za dosažení míry využití odpadů z obalů 35 % (15 % recyklace) v roce 2001.

2) Vyhláška 338/1997 k podrobnostem o nakládání s odpady
•	stanoví cílové hodnoty pro využití a recyklaci odpadu z obalů, jež mají být dosaženy, nařizuje označování materiálu obalů
•	stanoví limity obsahu těžkých kovů v obalech podle SOOO

3) Nařízení 31/1999 o povinnosti odebírat zpět obaly
•	zavazuje výrobce a dovozce, aby zajistili systém odběru obalů zpět od spotřebitelů do roku 2002

4) Dobrovolná dohoda o realizaci Směrnice EK94/62 z 1.4.1999
•	stanoví „organizaci pro využití obalů“ financovanou a řízenou výrobci v součinnosti s obcemi pro dosažení cílových hodnot rekuperace.

10.3.2	Návrh zákonných předpisů

Zákon o obalech, který podle očekávání má vstoupit v platnost 1.1.2002, stanoví podrobnosti týkající se nakládání s odpady z obalů zvláště ve věci „organizací pro využití obalů“. Zákon rovněž podrobněji definuje závažné požadavky a odvolává se k normám CEN v této oblasti. 

Zavádějí se zvláštní ustanovení k opakovaně použitelným obalům. Rovněž se zavádějí ustanovení k podávání zpráv o toku obalů.

Stávající legislativa doprovázená dobrovolnou dohodou přebírá hlavní ustanovení SOOO.

Nové zákony k obalům se nyní nacházejí v resortu legislativy. V současné době je k dispozici návrh zákona v plném znění, a podle plánu se má předložit parlamentu k procesu přijímání ve druhém čtvrtletí roku 2001. Kompatibilita se Směrnicí má být podle očekávání úplná. Toto se má potvrdit v lednu 2001, až bude k dispozici konečný návrh předložený vládě.

10.4	Nakládání s odpadem z obalů
10.4.1	Prevence

Existující předpisy ukládají, že za likvidaci obalů na konci jeho životnosti je zodpovědný výrobce. To znamená, že využití odpadu z obalů se stává součástí maloobchodní ceny produktu. Lze očekávat, že to povede k tomu, že průmysl se bude snažit minimalizovat váhu obalů a/nebo jejich objem a dále také k tomu, že se bude vyhýbat používání materiálů, které se obtížně obnovují nebo se u nich obtížně zavádí systém opětného použití.

Na druhé straně byla většina technologií v oblasti obalů modernizována nebo se jejich úroveň v poslední době zvýšila. To omezuje potenciál pro prevenci, takže by se v oblasti toku obalů neměly očekávat žádné výrazné změny.

10.4.2	Organizace k nakládání s odpadu z obalů

Obaly pro domácnost jsou zpracovávány jako součást domovního odpadu. Průmysl vytvořil zvláštní finanční systém EKO-KOM, který spolupracuje s obcemi. Obce organizují nakládání s odpady a jejich náklady spojené s nakládáním s odpady z obalů jsou pokrývány podle finančního schématu na základě zvláštních smluv.

Obaly pohybující se mezi podniky jsou zpracovávány jako část odpadů z maloobchodních prodejen nebo průmyslových závodů. Tento odpad je zpracováván podle soukromých smluv uzavřených mezi právními subjekty. Firmy zabývající se nakládáním s odpady nabízejí řadu služeb v této oblasti. Předpisy ukládají, aby nakládání s odpady sledovalo určité priority v likvidaci, tj. aby bylo upřednostňováno využívání odpadů.

10.4.3	Logistika

Nakládání s komunálními odpady je integrováno řízeno firmami, které jsou buďto soukromé nebo jsou vlastněny obcí. Obecně u tříděného sběru převládá donáškový systém obvykle vybavený pro oddělený sběr papíru, plastů a skla. Systém pytlového sběru je používán omezeně ve venkovských oblastech.

Hlavně soukromé firmy, které se zabývají nakládáním s odpadem, provozují zpracování odpadů průmyslových nebo z maloobchodu. Vytříděný a sebraný materiál je dopravován do dotříďovacích zařízení nebo přímo do zařízení pro recyklaci, která jsou vybavena pro dotřídění na místě.

Dopravu a dotřídění často řídí obchodníci s druhotnými surovinami v případě domovního odpadu nebo přímo firmy pro nakládání s odpady v případě odpadu z maloobchodu nebo odpadu průmyslového.

Jak recyklace tak i likvidace jsou předmětem volného trhu. Všechny vytříděné materiály mají pozitivní hodnotu a jsou prodávány na trzích druhotných surovin (výjimkou je směsný plastový odpad z donáškového systému sběru, který je přepravován k recyklačním firmám zdarma nebo za úhradu, která je menší než jsou náklady na skládkování).

10.4.4	Ekonomika

Ekonomika nakládání s odpady z obalů je do značné míry ovlivněna světovým trhem s druhotnými materiály.

Současné náklady na sběr a třídění v obcích činí asi 2990 Kč (91,5 €) za tunu 9), což představuje asi 329 mil. Kč (10 mil €) za rok v celé zemi. Uvažujme průměrný příjem 610 Kč (17,4 €) za tunu sebraného materiálu, který přichází z prodeje k dealerům. Pouze 70 % těchto nákladů je přímo spojeno s nakládáním s odpadem z obalů, protože 30 % sebraného odpadu nepochází z obalů. To znamená, že celkové náklady na nakládání s domovními odpady z obalů v roce 2000 činí asi 230 mil Kč (6,6 mil €).

9) Ministerstvo průmyslu a obchodu 2000 – Analýza dopadů Zákonu o odpadech na ekonomiku

Očekává se, že tyto náklady v příštím roce porostou, jak to vyžadují cíle stanovené pro využití odpadu z obalů a pro recyklaci. Náklady vzrostou také v důsledku odpisů zařízení instalovaného pro potřeby zvýšení intenzity sběru z dnešních 12 kg na hlavu za rok na požadovaných 22 kg. Tyto údaje pocházejí ze studie Ministerstva průmyslu a obchodu z roku 2000 (viz tabulky).

Náklady na nakládání s domovním odpadem z obalů

Náklady	2000	2001	2002	2003	2004	2005	2006	2007	
mil Kč	230	235	613	809	959	1119	1290	1472	
mil €	6,6	8,9	23,4	30,8	38,5	42,6	49,2	56,1	

Investice do infrastruktury pro nakládání s komunálním odpadem

Investice	2001	2002	2003	2004	2005	2006	2007	
mil. Kč	567	456	752	309	145	73	33	
mil. €	19,1	13,0	21,5	8,8	4,1	2,1	0,9	

Náklady na nakládání s odpady v sektoru maloobchodu a průmyslu se značně mění v závislosti na druhu služeb a nemohou být spojovány s nakládáním s odpady z obalů. Neočekávají se žádné změny u těchto nákladů, protože se také neočekává, že by zavádění SOOO významně změnilo ekonomiku v této oblasti.

10.4.5	Geografické aspekty

Odpad z obalů je distribuován po území celého státu. Totéž platí pro třídící a recyklační zařízení. Rovněž spotřeba obalů není významně ovlivněna geografickou polohou. Z tohoto důvodu neexistuje žádný geografický aspekt.

10.4.6	Rizika pro životní prostředí

Odpad z obalů nepředstavuje žádná zvláštní nebezpečí pro životní prostředí, není-li nebezpečná vlastnost spojena se samotným baleným produktem.

10.4.7	 Sociologické aspekty

Účinnost a intenzita třídění domovního odpadu z obalů závisí na účasti občanů na tomto programu. Vzdor určitým tradicím ve sběru skla a papíru je průměrná účast nyní asi 30 % populace. Ochota účastnit se je výrazně vyšší v malých městech a ve venkovských oblastech. 

Dlouhodobé vzdělávání a kampaně budou zapotřebí zvláště ve velkých městech a u mladší generace.

Vývoj ke spotřební společnosti v ČR podporuje nárůst celkového objemu obalů. Nicméně hlavní změny ve spotřebních návycích již nastaly, a proto se zde neočekává žádná radikální změna.

10.5	Očekávání
Očekává se, že složení materiálů v toku odpadu z obalů se významně v příštích letech nezmění. 
Lze předpokládat, že celkový objem obalů v domácnostech poroste úměrně s růstem HDP. Množství obalů mezi podniky poroste pomaleji v důsledku strukturálních změn a změn v logistice (zavádění ECR a koncentrace průmyslu, další vývoj maloobchodních řetězců a také přechod k novým technologiím). Lze předpokládat, že tento růst bude úměrný 50 % nárůstu HDP, protože příslušné sektory představují asi 50 % tvorby HDP.

Při průměrném nárůstu HDP 3,5 % v příštích letech můžeme předpokládat, že tok odpadu z obalů proroste. Podle údajů studie Ministerstva průmyslu a obchodu z roku 2000 lze očekávat také rozvoj recyklace a využití obalů z domácností. Lze rovněž očekávat, že recyklace obalů z podnikové sféry se zlepší ve spojení s koncentrací podnikání a s tím, že v příštích letech budou převládat maloobchodní řetězce. Shrnutí těchto očekávání je ukázáno v tabulce:

	2000	2001	2002	2003	2004	2005	2010	
Domácnosti kt	430	445	461	477	493	511	607	
Podniky kt	420	438	445	453	461	169	511	
Rekuperace z domácností	30%	34%	38%	44%	50%	56%		
Recyklace z domácností
Rekuperace z podniků
Recyklace z podniků
Celkem rekuperace
Celkem recyklace	16%
38%
38%
34%
27%	24%
40%
40%
37%
32%	28%
42%
42%
40%
35%	33%
45%
45%
44%
38%	38%
47%
47%
49%
42%	43%
50%
50%
53%
46%		
 
Je třeba podtrhnout, že data týkající se množství a využití obalů v podnicích jsou nespolehlivá, a proto také celkové očekávání u využití nemusí být zcela správné. Očekávané hodnoty objemu využití za rok 2010 nemohly být určeny, protože budou především ovlivněny revizí SOOO samotné.

Lze formulovat očekávání týkající se obalů z PVC, jejichž používání v několika letech poklesne. Lze očekávat, že v roce 2005 budou představovat téměř nulovou hodnotu u obalových materiálů (dnes méně než 0,3 %).

10.6	Omezení
10.6.1	Kapacity pro recyklaci a využití

Existující recyklační kapacity v České republice jsou schopny zpracovat současnou úroveň sběru odpadu z obalů. Každopádně většina z těchto kapacit je naplněna dováženými materiály hlavně z Německa a Rakouska, které jsou schopny dodávat druhotné suroviny v lepší jakosti díky rozvinutému systému sběru a třídění obalů.10) (Viz tabulka).

Kapacita pro recyklaci materiálů	Instalovaná	Naplněná z dovozů	
Papír	30 %	15%	
Sklo	80%	60%	
Plasty	15%	4%	
Kovy	100 %*)		
*) Pouze 10 % v případě hliníku.

Ministerstvo životního prostředí 2000 – Strategie pro zavedení Směrnice 62/94 EK.

Pro dosažení požadované úrovně kapacit bude třeba dalších investic soukromého sektoru zvláště pro recyklaci papíru a recyklaci plastů. Existují již některé projekty na výstavbu pro recyklaci plastů, kde příslušná kapacita pro dosažení cíle 25 % recyklace bude k dispozici asi v roce 2002. Problém u recyklace papíru nespočívá v nedostatku kapacity v papírenském průmyslu, ale ve struktuře průmyslu. Většina firem má svá výrobní zařízení na výrobu vlákniny na Slovensku, kam je sebraný papír vyvážen.

Očekávané investice do recyklačních kapacit v příštích 3-5 letech budou asi 70 mil. €.

10.6.2	Kupní síla

Kupní síla spotřebitelů je omezujícím faktorem pro rychlý rozmach v oblasti třídění odpadu z obalů. Náklady na zavedení SOOO budou představovat alespoň 0,1 % nárůstu cen v příštích letech. U produktů potravinářských a nápojů toto zvýšení může dosáhnout až 0,5 % v maloobchodních cenách. Kvůli nízké kupní síle se to zdá být omezujícím faktorem u průmyslu s ohledem na rychlý rozvoj sběru.

10.6.3	Mezinárodní trh druhotnými surovinami

Firmy recyklující jak sklo tak i papír využívají dovozu kvalitních druhotných surovin, které pocházejí z obalů z okolních zemí EU. Stejné lhůty a stejnou jakost lze obtížně dosáhnout u tuzemského systému třídění a sběru kvůli vysokým nákladům, které nejsou přijatelné v důsledku nízké kupní síly. To vede k nízké poptávce po tuzemském odpadu z obalů a nízkých cenách, které představují další omezení pro rozmach sytému sběru.

V oblasti plastů lokální nakládaní s odpadem využívá dočasnou ochranu, protože dovoz odpadu z plastových obalů je administrativně omezen. Tato ochrana brzy přestane platit a rychle se může vyvinout situace podobná, jako je u skla a papíru.

10.6.4	Nízké náklady na skládkování

Náklady na skládkování v České republice jsou velmi nízké v důsledku nadměrné kapacity skládek. Náklady na skládkování tak nízké, jako je 15 € za tunu, činí jakékoli činnosti spojené s tříděním a využití konkurence neschopnými. Současně s tím jsou podstatné subvence do této oblasti činností omezeny také kupní silou. Kromě toho mnoho skládek je ve vlastnictví obcí, které jsou tak motivovány k tomu, aby dávaly přednost skládkování před tříděním a využíváním.

Také využití energie činí náklady na skládkování konkurence neschopnou, protože náklady na spalovny jsou asi 49 € za tunu.

10.6.5	Nízká spotřeba obalů

Nízká spotřeba určitých druhů obalů omezuje rozvoj sběrných systémů. Kovové obaly představují pouze 2 kg na hlavu rok, zvláště plechovky od nápojů představují pouze 0,15 kg na hlavu a rok. To téměř znemožňuje organizovat sběr tohoto odpadu, protože to není ekonomicky schůdné. Podobná situace je u všech kompozitních materiálů. Řešením může být sběr lehké frakce, podobně jako je tomu v zemích EU. Bohužel by to u separace vedlo k téměř trojnásobným nákladům, což není v českých podmínkách možné právě kvůli omezené kupní síle. 

10.6.6	Analýza SWOT

Silná místa

V předpisech existuje zodpovědnost výrobce od roku 1997 (účinnost 2001).
Existuje dobře organizovaná organizace pro využití obalů (člen Pro Europe).
Existuje systém Zeleného bodu (Green Dot).
Je zaveden systém sběru a třídění na 70 % území.
Přiměřená tradice ve třídění odpadů a sběru.
Přiměřené recyklační kapacity pro současnost.
	Slabá místa

Stávající předpis se obtížně prosazuje.
Organizace využití obalů kvůli nízké prosaditelnosti zákona více méně závisí na dobrovolné účasti.
Rychle se rozvíjející konzumním přístup nepomáhá účasti občanů na sběru.
Nízké náklady na skládkování při volbě likvidace činí využití většinou konkurence neschopným.
Nízké objemy obalů na hlavu způsobují, že využití některých materiálů není ekonomicky proveditelné.
Mezinárodní tlaky na trh s druhotnými surovinami udržují nízké ceny materiálů.	
Příležitosti

Nový předpis s vymahatelnou zodpovědností výrobce zvýší finanční podporu pro nakládání s odpady z obalů
Podpůrná opatření ke zvýšení poptávky po produktech s recyklovaným obsahem (projekt veřejné infrastruktury, daňová podpora) mohou zvýšit místní poptávku po materiálech.
Koncentrace maloobchodních řetězců pomůže sběru obalů v obchodní síti a jejich využití. 
Podpora investicím v oblasti recyklace může zvýšit kapacitu pro recyklaci.
Opatření k podstatnému zvýšení nákladů na skládkování učiní využití mnohem konkurence schopnější.	Ohrožení

Prudký nárůst ve sběru obalů v EU může zvýšit dovozy sebraného materiálu pro recyklaci.
Všechny prudké změny v legislativě, které nejsou kompatibilní s existujícím programem využití obalů, mohou zpomalit rozvoj systémů sběru obalů a třídění na značnou dobu. 
Podstatný nárůst cen nafty může pomoci recyklaci plastů, ale na druhé straně může podkopat využití jiných materiálů v důsledku vysokých dopravních nákladů.
Nedostatek recyklačních kapacit buďto v důsledku nedostatku soukromých investic nebo v důsledku zahlcení ze zahraničí.	

10.6.7	Priority

1.	Dále rozvíjet a podporovat současné systémy organizace pro využití a tříděný sběr.
2.	Přijmout a rázně prosadit nový zákon o odpadech, který vychází ze zkušeností existujících dobrovolných dohod a podobných zkušeností z realizace v členských státech EU.
3.	Zabránit možné fragmentaci postupu k dosažení souladu (s EU) v časné etapě zavádění.
4.	Přijmout opatření k postupnému, nikoli však skokovému nárůstu nákladů na skládkování.
5.	Přijmout opatření na podporu použití recyklovaných materiálů ve výrobcích.
6.	Soustředit kontrolní činnost na opatření k využití odpadu průmyslového a z maloobchodu, protože v obou oblastech jsou opatření prováděna málo intenzivně.
7.	Učinit opatření na zvětšení kapacity zařízení pro recyklaci a využití energie.
8.	Zvážit sběr lehké frakce a systém pytlového sběru v některých oblastech ke zvýšení objemu využití kovových obalů.

Poznámky:
1) Výroční zpráva EKO-KOM za rok 1999 a vnitřní statistiky EKO-KOM
2) Studie PPZP/330/1/97 Ministerstva životního prostředí – Druh a objem pohybu obalů
3) Studie GA/1367/93 Ministerstva životního prostředí – Množství odpadu z obalů
4) Souhrnná data ze sdružení průmyslu nápojů a odhady o přepravě obalů ze statistiky EKO-KOM
5) Zpráva Sdružení papírenského průmyslu
6) Studie MARKENT 1998 a projekce EKO-KOM
7) Statistika EKO-KOM za rok 2000 a souhrnná statistika za Prahu za rok 2000
8) Statistika EKO-KOM za rok 2000 u zákazníků a Zpráva ANR k tržnímu podílu v maloobchodě za rok 1999 souhrnně

Obrázky	

Obsah

OBRÁZEK 1: SKLÁDKY
OBRÁZEK 2: SPALOVNY
OBRÁZEK 3: ZAŘÍZENÍ NA BIOLOGICKOU ÚPRAVU ODPADů
OBRáZEK 4: OSTATNí ZAříZENí PRO úPRAVU ODPADů